БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/3/21
Справа № 356/504/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2021 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарях Настич Н.А., Дуда Н.Г.,

Брунько А.В.

За участю позивача ОСОБА_1 .

Представника позивача ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3 .

Представника відповідача Сергієнко В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він з серпня 2016 року є співвласником автомобіля марки «BMW», моделі 3251, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , ідентифікаційним номером VIN: НОМЕР_2 , про що свідчить паспорт цього автотранспортного засобу серії НОМЕР_3 , який видано 29.08.2016 року. На підставі довіреності від 18.08.2017 року № 3918/2017 син позивача ОСОБА_1 має право керувати даним автомобілем на невизначений строк.

11 вересня 2017 року вказаний автомобіль та ключі від нього було передано сином позивача ОСОБА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 для виконання ремонтних робіт. Передача транспортного засобу відбулась в присутності свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . На вимогу ОСОБА_3 було надано і ключі від запалення двигуна автомобіля для можливості його переміщення по території СТО. Під час виконання ремонту автомобіля ОСОБА_1 (сином позивача) було здійснено оплату ОСОБА_3 за ремонт у сумі 5000,00 грн. в присутності ОСОБА_7 . Відповідач по справі з 20.08.2010 року зареєстрований у Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в якості фізичної особи-підприємця, який, серед іншого, здійснює технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів. 01.10.2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що належний йому транспортний засіб потрапив у дорожньо-транспортну пригоду в місті Березань Київської області. Стосовно ОСОБА_8 , який незаконно заволодів вказаним автомобілем, і в темну пору доби виїхав з території СТО, потрапивши в ДТП, 02 жовтня 2017 року було внесено відомості до ЄРДР за № 0000292 по факту вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. У вказаному кримінальному провадженні позивача визнано потерпілим. Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.10.2017 року о 00 годин 50 хвилин у ОСОБА_8 , який знаходився на території СТО (Київська область, м. Березань, вул. 1-го Травня, 38) та виконував ремонтні роботи вказаного автомобіля, виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння даним транспортним засобом, що в подальшому призвело до ДТП. Згідно з висновком експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 12-2/1074 від 27.10.2017 року, розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження вказаного вище автомобіля складає 122978,52 грн. Фізичною- особою-підприємцем ОСОБА_3 не було вчинено дій, які б забезпечили збереження вказаного автомобіля. Як стверджує позивач, матеріалами кримінальної справи встановлено, що допитаний в якості свідка ФОП ОСОБА_3 підтвердив факт передачі йому автомобіля з ключами для виконання ремонтних робіт, зазначене, на думку ОСОБА_1 , свідчить про те, що було укладено усний договір підряду. Оскільки автомобіль на ремонт прийняв відповідач, то саме він повинен був забезпечити неможливість виїзду із СТО на даному транспортному засобі будь-яким працівником СТО, в тому числі і ОСОБА_8 . Окрім матеріальної шкоди позивач поніс і витрати по оплаті евакуатора та зберігання автомобіля на платній автостоянці на загальну суму 5800,00 грн., які теж вважає за необхідне стягнути з відповідача, оскільки такі витрати понесені внаслідок незбереження відповідачем автомобіля. Також позивач вказує, що йому заподіяна і моральна шкода, яка полягає в тому, що був порушений його душевний спокій, він перебував у постійному напруженому стресовому стані, що вплинуло на стан його здоров`я. Заподіяну моральну шкоду ОСОБА_1 оцінив у 50 000,00 грн. Відтак, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 122 978,52 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., стягнути з відповідача 5800,00 грн. понесених витрат на послуги евакуатора та зберігання на автостоянці автомобіля після ДТП, всі витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, позов просив задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Власенко І.І. в судовому засіданні обґрунтувала свою позицію тим, що відповідач ОСОБА_3 , як підрядник, був зобов`язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та має відповідати за втрату або пошкодження цього майна. Факт укладення договору підряду підтверджується показаннями свідків. Саме неналежне зберігання переданих йому ключів від автомобіля та забезпечення вільного доступу до них спричинило крадіжку транспортного засобу, що призвело до його пошкодження, внаслідок чого було порушено нормальний ритм життя позивача, він був змушений їздити до слідчого до м. Березань. Оскільки вказаний автомобіль був єдиним у сім`ї, ОСОБА_1 не мав можливості користуватися ним для забезпечення власних потреб та потреб сім`ї. Позивач намагався залагодити питання в позасудовому порядку, домовившись із ОСОБА_3 про ремонт автомобіля, проте, останній відмовився. Предствник позивача зазначила, що під час розгляду справи доведений причинно-наслідковий зв`язок між незабезпеченням збереження ОСОБА_3 наданого йому на ремонт автомобіля та подальшою крадіжкою транспортного засобу і заподіянням матеріальної та моральної шкоди її довірителю. Відтак, позов вважає обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, пояснивши, що позову не визнає, причин для відшкодування ним шкоди позивачу, не вбачає. Жодних договорів із позивачем не укладав, не досягав з ним ніяких домовленостей, так само як і не отримував ані ключів від авто, ані грошових коштів за його ремонт. Власником СТО він не є, ремонт автомобілів проводить на виїзді. ОСОБА_8 знав лише три дні, він у нього не працював, і взагалі найманих працівників у нього не було.

Представник відповідача ОСОБА_9 обґрунтував свою позицію тим, що власником автомобіля марки «BMW» є ОСОБА_10 , належних доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 є співвласником згаданого вище автомобіля матеріали справи не містять. На думку представника відповідача, надане реєстраційне свідоцтво на автомобіль містить ознаки підробки і видане в порушення норм законодавства. Надана позивачем довіреність на ім`я ОСОБА_11 видана лише від імені власника транспортного засобу ОСОБА_10 , в ній не вказаний співвласник - ОСОБА_1 . Позивачем на підтвердження своїх вимог не надано договору підряду на ремонт автомобіля, акту приймання-передачі транспортного засобу, чеків про оплату проведених ремонтних робіт, підписаних ФОП ОСОБА_3 . Відтак, відсутні підстави стверджувати, що у відповідача виник обов`язок щодо зберігання автомобіля, з врахуванням того, що жоден з чотирьох допитаних судом свідків не вказав, що ФОП ОСОБА_3 зобов`язався зберігати автомобіль ОСОБА_1 . Зауважив, що не є доведеним факт, що ОСОБА_8 , який здійснив крадіжку транспортного засобу, перебував у трудових відносинах з відповідачем, просив не брати до уваги висновок експерта, долучений до позовної заяви, оскільки судом не досліджувався його оригінал, крім того, висновок був наданий в рамках вже закритого кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , оригінали матеріалів якого так само не були надані суду. Враховуючи викладене вище, у задоволенні позову просив відмовити за його недоведеністю.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що у вересні 2017 року був у відрядженні. Владсилав ОСОБА_12 запропонував поїхати до м. Березань, щоб заплатити кошти у сумі п`ять тисяч гривень за ремонт автомобіля. Приїхали на СТО, що знаходилось в приватному секторі, у дворі було два гаражі та перебував чоловік, якому ОСОБА_13 передав гроші, після чого вони поїхали. Свідок додав, що прізвище « ОСОБА_14 » йому не відоме, на момент передачі грошей, він стояв за три метри від ОСОБА_11 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 пояснив суду, що з ОСОБА_15 він познайомився в м. Березань. Коли виникла необхідність ремонту автомобіля, йому порадили скористатись послугами ОСОБА_16 , оскільки у нього є місце для ремонту і його послугами він раніше користувався. СТО знаходиться по вулиці 1-го Травня, на подвір`ї бокс з двома в`їздами. ОСОБА_3 сказав, що може допомогти, тому 11 вересня 2017 року приїхав, щоб пофарбували бампер та дах автомобіля, повідомили, що це обійдеться в п`ять тисяч гривень. Під`їхали ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , ключі від автомобіля передав в їх присутності. Потім періодично приїздив та дивився на стан виконаних робіт, один день авто було в боксі, один день на вулиці. ОСОБА_19 повідомив, що 17.09.2017 року потрібні гроші на фарбу, тому приїхав з ОСОБА_20 . Побачив, що потрібно лише фарбувати, передав особисто в руки ОСОБА_21 кошти у сумі п`ять тисяч гривень та ключі. 28.09.2017 року бачив автомобіль останній раз, а вже 01.10.2017 року зателефонували з поліції та повідомили про те, що транспортний засіб потрапив в ДТП. ОСОБА_19 зателефонував і сказав, що автомобіль викрали. Також свідок пояснив, що згаданим транспортним засобом він користувався по довіреності. Жодних договорів із ОСОБА_15 на ремонт автомобіля не укладав, документів про право власності у останнього на СТО не запитував.

Свідок ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що сам раніше звертався до ОСОБА_16 з метою ремонту автомобіля, оскільки у нього прийнятні ціни. ОСОБА_22 потрібно було пофарбувати транспортний засіб, тому 11.09.2017 року привезли автомобіль на СТО, що знаходиться по вул. 1-го Травня в м. Березань, номера не пам`ятає, дочекались ОСОБА_23 , який назвав себе власником СТО, ОСОБА_24 почав домовлятися про ремонт, ціну, та передав особисто в руки ОСОБА_21 ключі від автомобіля. Під час передачі ключів також був присутній ОСОБА_25 . Після цього вони ще приїздили до відповідача. Хто саме ремонтував автомобіль, не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснив суду, що у вересні 2017 року він разом з ОСОБА_27 їздив на СТО, де ОСОБА_13 спілкувався із ОСОБА_15 , а потім передав останньому ключі та автомобіль. Як звати власника СТО, не знає, хто саме ремонтував авто, не бачив. Додав, що СТО знаходиться по вулиці 1-го Травня, номер будинку не пам`ятає.

Заслухавши позивача, представника позивача, відповідача та його представника, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 дійсно є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25.04.2012 року серії ААБ № 026598 (т. 1, а.с. 14-15).

З матеріалів справи, зокрема, з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець, серед інших, зареєстрував і такий вид економічної діяльності як технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

Позивач ОСОБА_1 з серпня 2016 є співвласником автомобіля марки «BMW», моделі 3251, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер VIN: НОМЕР_2 , що підтверджується реєстраційним свідоцтвом серії НОМЕР_3 з офіційним письмовим перекладом з польської на українську мову, зробленим перекладачем ОСОБА_28 , справжність підпису якої 30 вересня 2019 року засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кушніренко Л.О. (т. 1, а.с. 16; 114-115; 116-117).

На підставі довіреності, виданої ОСОБА_29 18.08.2017 року № 3918/2017 ОСОБА_13 набув право користування вказаним вище автомобілем на невизначений строк (т. 1, а.с 17; 118). Матеріли справи містять письмовий переклад зазначеної вище довіреності з польської на українську мову, зроблений перекладачем ОСОБА_28 , справжність підпису якої 30 вересня 2019 року засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кушніренко Л.О. (т. 1 , а.с. 113).

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України № 12-2/1074 від 27.10.2017 року, наданого на підставі постанови слідчого СВ Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області Бондарчук-Саввон Н. про призначення автотоварознавчої експертизи від 03.10.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000292 від 02.10.2017 року, ринкова вартість непошкодженого автомобіля марки «BMW», моделі 3251, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , темно-синього кольору, станом на 01.10.2017 року, могла становити: 122 978,52 грн. (сто двадцять дві тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 52 копійки. Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «BMW», моделі 3251, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , темно-синього кольору, міг становити 122 978,52 грн. (сто двадцять дві тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 52 копійки (а.с. 20-28).

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні органу досудового розслідування Березанського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000292 від 02.10.2017 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 289 КК України, за результатами якого обвинувальний акт було направлено до суду 23.11.2017 року (т. 1, а.с 126).

Як слідує з долученої до справи копії наглядового провадження № 34-01-232-17 по кримінальному провадженню № 0000292 від 02.10.2017 року, досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_8 , 01.10.2017 року, близько 00 годин 50 хвилин, перебуваючи на своєму робочому місці, а саме на території СТО, розташованого по вул. 1-го Травня, 38 у м. Березань Київської області, виконував завершальні ремонтні роботи автотранспортного засобу «БМВ», 3251, темно-синього кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , який доручив своє майно для проведення ремонтних робіт ОСОБА_3 , який є власником вказаної станції технічного обслуговування. Так, у ОСОБА_8 у момент здійснення завершальних робіт по ремонту вказаного легкового автомобіля, виник раптовий злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, до якого він мав вільний доступ, а саме до «БМВ», 3251, темно-синього кольору, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , та перебуває у користуванні ОСОБА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел та свідомо припускаючи настання наслідків за результатом умисних дій, направлених на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 умисно підійшов до водійських дверей автомобіля, відчинив їх, сів за водійське сидіння, завів двигун за допомогою ключів від запалення зазначеного автомобіля, до яких мав вільний доступ та рушив з місця паркування автомобіля. Продовжуючи свої злочинні дії, з метою доведення злочинного наміру до його звершення, ОСОБА_8 виїхав з подвір`я СТО, скерував транспортний засіб в напрямку центральної вулиці міста Березань Київської області. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдав ОСОБА_1 матеріальної шкоди на загальну суму 122 978,52 грн. у відповідності із висновком експерта від 27.10.2017 року № 12-2/1074. Дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Незаконне заволодіння ОСОБА_8 вказаним вище транспортним засобом в подальшому призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з копії ухвали Березанського міського суду Київської області від 23.04.2018 року кримінальне провадження, внесене у ЄРДР за № 0000292 від 02.10.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого (т. 1, а.с. 74-75).

Тобто, у вказаному кримінальному провадженні не встановлено ані вини обвинуваченого, ані дійсних обставин справи, які підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

З матеріалів кримінального провадження (справа № 356/1362/17), оглянутого в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 01 березня 2018 року виконавчим комітетом Садівської сільської ради Баришівського району Київської області було зроблено актовий запис за № 12, що слідує з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 07 квітня 2018 року та актового запису про смерть № 12 від 01 березня 2018 року.

В силу приписів ч. 6,7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Позиція позивача та його представника щодо наявності підстав для стягнення шкоди саме з відповідача ОСОБА_3 базується на матеріалах кримінального провадження, зокрема, показаннях, наданих під час допитів ОСОБА_8 , ОСОБА_3 на стадії досудового розслідування.

Слід наголосити, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд позбавлений можливості безпосередньо почути показання ОСОБА_8 щодо обставин справи, відтак, надані останнім на стадії досудового розслідування показання, не можуть бути покладені в основу рішення по цивільній справі, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_3 заперечує викладені в них обставини.

Суд наголошує на тому, що у кримінальному провадженні не винесено вирок, а вказана вище ухвала про закриття кримінального провадження не містить жодного посилання на встановлені фактичні обставини справи, вона не є підставою для звільнення позивача від доказування позовних вимог до ОСОБА_3 .

За результатами розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000292 від 02.10.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України не встановлено чи мали місце відповідні дії ОСОБА_8 на станції технічного обслуговування та яким був їх наслідок.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 категорично заперечує викладені в протоколах його допиту обставини, надаючи в судовому засіданні при розгляді цивільної справи інші пояснення, заперечує належність йому підписів на відповідних процесуальних документах, що містяться в матеріалах наглядового кримінального провадження, наводячи свої аргументи щодо подій, що мали місце у жовтні 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові, що слідує з ч. 2 ст. 837 ЦК України.

Дійсно, статтею 841 ЦК України на підрядника покладено обов`язок вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи(замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язуєтьсяприйняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 866 ЦК України визначено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.

Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір.

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено та позивачем не спростовується, що договір підряду в письмовій формі між сторонами не укладався.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_26 зазначили, що вони були свідками передачі сином позивача ОСОБА_1 ключів від автомобіля відповідачу та не вказували, про які саме істотні умови договору дійшли усної згоди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . А свідок ОСОБА_7 був присутнім при передачі коштів ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 , але не був свідком безпосередньо укладення усного договору підряду.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Як на доказ укладення усного договору підряду представник позивача посилається на показання допитаних в судовому засіданні свідків.

Однак, суд критично оцінює таку позицію, зважаючи на норми ч. 1 ст. 218 ЦК України, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, зважаючи на те, що в даній справі відповідач ОСОБА_3 заперечує факт вчинення правочину.

Позивач визнає, що письмового договору підряду між ним та відповідачем укладено не було, при цьому, відповідач ОСОБА_3 не визнає досягнення навіть усної домовленості між ним та ОСОБА_1 про проведення робіт по ремонту належного позивачу легкового автомобіля.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів укладення з відповідачем ОСОБА_3 договору підряду та узгодження його істотних умов.

До матеріалів справи також не додано акту приймання-передачі автомобіля.

Крім того, відсутні докази оформлення у встановленому законом порядку трудових відносин ОСОБА_8 з ФОП ОСОБА_3 .

На підтвердження зворотного відповідачем надано копію звітної річної податкової декларації за 2017 рік, у якій вказано, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у 2017 році (у звітному періоді) були відсутні наймані працівники ( т. 2, а.с. 97-98).

Так, за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що фізичною- особою-підприємцем ОСОБА_3 не було вчинено дій, які б забезпечили збереження належного позивачу автомобіля. Як стверджує позивач, матеріалами кримінального провадження встановлено, що допитаний в якості свідка ФОП ОСОБА_3 підтвердив факт передачі йому автомобіля з ключами для виконання ремонтних робіт, зазначене, на думку ОСОБА_1 , свідчить про те, що було укладено усний договір підряду. Оскільки, автомобіль на ремонт прийняв відповідач, то саме він повинен був забезпечити неможливість виїзду із СТО на даному транспортному засобі будь-яким працівником СТО, в тому числі і ОСОБА_8 .

Разом з тим, дослідивши всі обставини справи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт укладання договору підряду із відповідачем, у тому числі досягнення згоди щодо істотних умов такого договору як обсяг робіт, строки виконання робіт, що є важливим для встановлення, оскільки, виходячи із обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, важливим для встановлення є те, чи повинен був підрядник станом на 01.10.2017 року (за умови доведеності укладення відповідного договору) зберігати наданий для ремонту автомобіль.

Матеріали справи не містять достатніх доказів заподіяння позивачу майнової та моральної шкоди діями чи бездіяльністю саме відповідача.

В силу приписів ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та пошкодженням належного позивачу транспортного засобу, а позивач обґрунтовує нанесену йому моральну шкоду саме в порушенні його душевного спокою, перебуванні у постійному напруженому стресовому стані, що вплинуло на стан його здоров`я у зв`язку із крадіжкою та пошкодженням автомобіля, суд вважає, що відсутні підстави у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з відповідача.

Так само не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування витрат на послуги евакуатора та зберігання на автостоянці автомобіля після ДТП, оскільки вони є похідними і залежать від доведення вини ОСОБА_3 у завданні матеріальних збитків, пов`язаних із крадіжкою та пошкодженням автомобіля.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповдіно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15-16, 23, 202-203, 205-208, 218, 626-628, 638, 640-641, 837, 841, 1167 ЦК України, ст.ст. 4-5, 11-13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. М. Лялик