ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 липня 2021 року

м. Харків

справа № 641/7612/16-ц

провадження № 22-ц/818/216/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перерозподіл часток, виділ майна в натурі , визнання права власності, припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року, постановлене під головуванням судді Колодяжної І.М., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 25 липня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , правонаступниками яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про перерозподіл часток, виділ майна в натурі , визнання права власності , припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та вирішити питання розподілу судових витрат.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказують, що спірне домоволодіння не є самочинним будівництвом. Сукупність доказів у справі свідчить про введення в експлуатацію зазначених будівель та їх послідуюча реєстрація в державному реєстрі прав на нерухоме майно. В подальшому спірний будинок був предметом декількох правочинів. Тому позивачі вважають, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Прокопченко Сергій Валерійович надав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Перерозподілено частки у праві спільної часткової власності співвласників у житловому будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Визнано за позивачами право власності на 71/100 частин будинку за вищевказаною адресою. Визнано за ОСОБА_3 29/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Виділено в натурі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спільну сумісну власність 71/100 частин спірного будинку, а саме: в житловому будинку літ. «А-1» приміщення літ. 1-3 площею 9,4 кв. м. та літ. 1-4 площею 13,2 кв. м.; кухню літ. 1-1 площею 10,4 кв. м. та тамбур літ. 1 площею 2,5 кв. м.; житловий будинок літ. «Е-1» з приміщеннями коридору літ. 3-1 площею 16,4 кв. м.; кухні літ. 3-2 площею 21,2 кв. м.; житлових кімнат літ. 3-3 площею 12,5 кв. м. та літ. 3-4 площею 19,6 кв. м.; підсобних приміщень літ. 3-5 площею 8,5 кв. м. та літ. 3-6 площею 5,5 кв. м.; надвірні споруди: вбиральню літ. «Г», погріб літ. «Ж», вигрібну яму літ. «О», хвіртку № 4, огорожі № 6, № 9, № 10. Визнано за позивачами право спільної сумісної власності на ці житлові кімнати та надвірні споруди. Припинено право спільної часткової власності на ј частини вказаного будинку, що належать позивачам. Виділено в спільне користування позивачам земельну ділянку площею 598,615 кв.м. Границя між земельними ділянками співвласників проходить у наступний спосіб: по лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «а»; від стіни прибудови літ. «а» відрізок довжиною 5,51 м. до крапки А, яка знаходиться на відстані 2,00 м. від кута житлового будинку літ. «Е-1»; по прямій відрізок довжиною 13,82 м.; поворот праворуч відрізок довжиною 38,71 м., що розділяє тильну сторону земельної ділянки на відрізки 10,78 м. та 6,72 м. Границя по варіанту порядку користування земельною ділянкою вказана червоним кольором в додатку № 2 Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3592/19905/19906, складеного 30 жовтня 2017 року експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса. Стягнуто з відповідачки на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 9 977 грн.

Додатковою постановою Харківського апеляційного суду від 23 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 7343,62 грн.

Додатковою постановою Харківського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року абзац десятий резолютивної частини постанови Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року викладено в такій редакції: «Границя між земельними ділянками співвласників проходить у наступний спосіб: по лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1» та прибудови літ. «а»; від стіни прибудови літ. «а» відрізок довжиною 5,51 м. до крапки А, яка знаходиться на відстані 2,00 м. від житлового будинку літ. «Е-1»; по прямій відрізок довжиною 13,82 м. на відстані 2,00 м. від житлового будинку літ. «Е-1»; поворот праворуч відрізок довжиною 38,71 м., що розділяє тильну сторону земельної ділянки на відрізки 10,78 м. та 6,72 м.

Постановою Верховного суду від 25 березня 2020 року постанову Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року та додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 23 січня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зазначено, що суд апеляційної інстанції не дослідив, чи дотримались позивачі всіх необхідних умов при здійсненні поліпшень домоволодіння, не з`ясував правового режиму добудованих та переобладнаних об`єктів та чи можуть вони вважатися поліпшеннями у розумінні статті 357 ЦК України.Крім того, апеляційний суд не з`ясував причин наявності протиріч у відомостях про загальну площу житлового будинку літ. «Е-1» (матеріали справи не містять документу, який би підтверджував факт введення житлового будинку літ. «Е-1» площею 83,7 кв. м в експлуатацію), внаслідок чого зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367, ст. 417 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 417 ЦПК України встановлено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за адресою домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 06 квітня 2017 року розташовані самовільно збудовані: житловий будинок літ. «Е-1» (загальною площею 69,7 кв.м., житловою площею 32,1 кв. м.), прибудова літ. «е» (загальною площею 14 кв. м.), сарай літ. «Н», погріб літ. «Ж» і літ. «П», загальною вартістю 335 774 грн. При цьому самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Інші вимоги є похідними, тому задоволенню також не підлягають.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що співвласниками житлового будинку літ. А-1 по АДРЕСА_1 на момент подання позову були: ОСОБА_4 , якому належала ј частина цього домоволодіння; ОСОБА_6 , якій належала ј частина домоволодіння; ОСОБА_3 , якій належить Ѕ частина домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2012 року.

09 листопада 2016 року укладено договір дарування житлового будинку, згідно з умовами якого ОСОБА_6 передала, а ОСОБА_4 прийняв у власність дарунок ј частку житлових будинків: літ. «А-1» загальною площею 71,6 кв. м., житловою площею 26,7 кв. м. та літ. «Е-1» загальною площею 83,7 кв. м., житловою площею 32,1 кв. м., з надвірними будівлями за вказаною адресою. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О. В. за реєстровим номером 7198.

17 лютого 2017 року ОСОБА_4 та позивачі уклали договір дарування будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав у дар Ѕ частку, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безоплатно прийняли у власність по ј частці кожний житлові будинки: літ. А-1, житловою площею 26,7 кв. м., загальною площею 71,6 кв. м., та літ. Е-1, житловою площею 32,1 кв. м., загальною площею 83,7 кв. м., з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харченко І. А. за реєстровим номером 350.

Спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1 194 кв. м.

У період із 1948 року до 2016 року співвласниками проводилось будівництво житлових будинків та прибудинкових будівель і споруд.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 липня 2016 року по АДРЕСА_1 розташовані житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 71,6 кв. м, житловою площею 26,7 кв. м, а також самовільно побудовані: житловий будинок літ. «Е-1» загальною площею 83,7 кв. м, житловою площею 32,1 кв. м, прибудова літ. «е» площею 14 кв. м, сарай літ. «Н», погріб літ. «Ж» і літ. «П».

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 квітня 2017 року житловий будинок літ. «Е-1» загальною площею 83,7 кв. м, житловою площею 32,1 кв. м визначений як об`єкт права спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (по ј частці).

Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, - житловий будинок літ. «Е-1» по АДРЕСА_1 , від 04 квітня 2016 року загальна площа будівлі становить 78,2 кв. м готовий до експлуатації.

Згідно з довідкою КП «ХМБТІ» від 28 листопада 2016 року № 1013555 погріб літ. «Ж», погріб літ. «П», розташовані під житловим будинком літ. «Е-1» по АДРЕСА_1 , введеного до експлуатації Декларацією про готовність об`єкта № ХК 28 від 04 квітня 2016 року, та сарай літ. «Н» побудовані у 1992 році.

30 жовтня 2017 року ХНДІСЕ ім. Бокаріуса складено висновок судової будівельно-технічної експертизи № 3592/19905/19906 щодо порядку користування земельною ділянкоюта розподілу спірного житлового будинку з урахуванням загальної площі будинку літ. «Е-1» - 83,7 кв.м., запропоновано два варіанти розподілу вказаного нерухомого майна (а.с.18 т.2).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що існуючий порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 не відповідає розмірам часток у власності співвласників будинку та унеможливлює обслуговування частини належного їм будинку. Уточнивши позовні вимоги, позивачі просили суд:

1. перерозподілити частки у праві спільної часткової власності співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням фактичного користування та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності кожному по 71/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а за ОСОБА_3 - право власності на 29/100 частин;

2. провести виділ в натурі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в домоволодінні за вищевказаною адресою:

- в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: літ. 1-3 площею 9,4 кв.м. та літ. 1-4 площею 13,2 кв. м.; літ. 1-1 площею 10,4 кв. м. та літ. І площею 2,5 кв. м.;

- житловий будинок літ. «Е-1» з приміщеннями: літ. 3-1 площею 16,4 кв. м.; літ. 3-2 площею 21,2 кв. м.; літ. 3-3 площею 12,5 кв. м.; літ. 3-4 площею 19,6 кв. м.; літ. 3-5 площею 8,5 кв. м.; літ 3-6 площею 5,5 кв. м.;

- надвірні споруди літ. «Г» вбиральня; літ. «Ж» погріб; літ. «О» вигрібна яма; № 4 хвіртка; огорожі №№ 6; 9, 10.

3. визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житлові кімнати літ. 1-3 площею 9,4 кв. м. та літ. 1-4 площею 13,2 кв. м.: літ.1 площею 10,4 кв. м. та літ. «І» площею 2,5 кв. м. в житловому будинку літ. «А-1»; літ. 3-1 площею 16,4 кв. м.; літ. 3-2 площею 21,2 кв. м.; літ. 3-3 площею 12,5 кв. м.; літ. 3-4 площею 19,6 кв.м.; літ. 3-5 площею 8,5 кв.м.; літ. 3-6 площею 5,5 кв.м. в житловому будинку літ. «Е-1»; вбиральню літ. « Г»; погріб літ. «Ж»; вигрібну яму літ. «О»; хвіртку № 4; огорожу № 6; огорожу № 9, та № 10, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

4 . припинити право спільної часткової власності в спірному домоволодінні;

5. виділити в спільне користування позивачів земельну ділянку площею 598,615 кв.м, що відповідає 1/2 частині, за адресою: АДРЕСА_1 ;

6. межу користування земельною ділянкою у домоволодінні визначити згідно з варіантом судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім. М. С. Бокаріуса № 3592/19905/19906 від 30 жовтня 2017 року, яка вказана червоним кольором додатку № 2 до експертизи та проходить через земельну ділянку наступним способом:

- по лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1» та прибудови літ «а»;

- від стіни прибудови літ. «а» відрізок довжиною 5,51 до крапки А, яка знаходиться на відстані 2,00 метрів від кута житлового будинку літ. «Е-1»;

- по прямій відрізок довжиною 13,82 м. на відстані 2,00 метрів від житлового будинку літ. «Е-1»;

- поворот праворуч відрізок довжиною 38,71 м, що розділяє тильну сторону земельної ділянки на відрізок 10,78 м. та 6,72 м.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частиною третьою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суд України від 16.11.2016 року у справі №6-1443цс16.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилалися на те, що існує необхідність у перерозподілі часток у праві спільної часткової власності на об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із добудовою житлового будинку літ. «Е-1» загальною площею 83,7 кв.м., прибудови літ «е», сарай літ. «Н», погріб літ. «Ж» та літ. «П».

У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 зроблено висновок, що «за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.».

Матеріали справи свідчать про те, що з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 липня 2016 року, убачається, що по АДРЕСА_1 розташовані житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 71,6 кв. м, житловою площею 26,7 кв. м, а також самовільно побудовані: житловий будинок літ. «Е-1» загальною площею 83,7 кв. м, житловою площею 32,1 кв. м, прибудова літ. «е» площею 14 кв. м, сарай літ. Н, погріб літ. «Ж» і літ. «П».

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 квітня 2017 року житловий будинок літ. «Е-1» загальною площею 83,7 кв. м, житловою площею 32,1 кв.м. визначений як об`єкт права спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Разом із тим відповідно до даних із декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, - житлового будинку літ. «Е-1» по АДРЕСА_1 , від 04 квітня 2016 року, загальна площа спірної будівлі становить 78,2 кв.м.

Таким чином наявні протиріччя у відомостях про загальну площу житлового будинку літ. «Е-1».

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем надано до суду довідку від 16 жовтня 2020 року за №32658745, яка складена ФОП ОСОБА_7 , щодо зменшення площі житлового будинку літ. «Е-1» по АДРЕСА_1 (а.с.115 т.6). У вказані довідці зазначено, що загальна площа житлового будинку літ. «Е-1» за вказаною адресою зменшена з 83,7 кв.м. до 78,2 кв.м. за рахунок демонтування приміщення №3-6 площею 5,5 кв.м.

Натомість предметом позовних вимог, з урахуванням їх уточнення, є домоволодіння літ. «Е-1» по АДРЕСА_1 загальною площею саме 83,7 кв.м.

При складанні висновку судової будівельно-технічної експертизи № 3592/19905/19906 також врахована прибудова «е», до складу якої входить приміщення №3-6 площею 5,5 кв.м. (а.с.18 т.2), яке нібито демонтовано, та розмір якого, за посиланням позивача, не враховано при прийнятті спірного будинку в експлуатацію. При цьому станом на час проведення експертизи та на час розгляду справи судом першої інстанції приміщення №3-6 площею 5,5 кв.м. існувало.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та юридичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріали справи не містять документу, який би підтверджував факт введення житлового будинку літ. «Е-1» площею 83,7 кв.м. в експлуатацію.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Проте колегія суддів вважає, що задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити з підстав наявності протиріч у відомостях про загальну площу житлового будинку літ. «Е-1» по АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року слід змінити та відмовити у задоволенні позову з мотивів цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2018 року змінити.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перерозподіл часток, виділ майна в натурі , визнання права власності , припинення права спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, з мотивів цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 26.07.2021 року.