Справа № 242/3403/20
Провадження № 4-с/242/19/21
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
22 березня 2021 року м.Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Уварові М.В., за участі представника Управління Державної казначейської служби України у м.Селидовому Колісник М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Селидове скаргу ОСОБА_1 на дії Управління Державної казначейської служби України у м.Селидовому Донецької області щодо зупинення здійснення безпідставного списання коштів згідно до виконавчого листа,-
в с т а н о в и в:
17.03.2021 р. заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою.
У судовому засіданні представник Управління Державної казначейської служби України у м.Селидовому заперечувала проти скарги, зазначила, що відповідно до п.15 Порядку дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду. Управління Казначейства не входять до системи органів державної виконавчої служби, а отже, його дії не можуть бути оскаржені в порядку ЗУ «Про виконавче провадження» та відповідно до положень ЦПК України, які визначають порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців. Так як органи Казначейства здійснюють владні управлінські функції, покладені на нього відповідно із діючим законодавством, та зважаючи на характер правовідносин у справі, спори, що виникають під час виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства (ст.2, 17, 18, 162 КАС України). У зв`язку з чим просила відмовити у розгляді скарги.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
У чинній редакції ч. 9 ст. 10 ЦПК України визначено наступне: «якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого ? суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права)».
Вказаним положенням закріплено існування саме матеріально-правової аналогії, адже сама назва ст. 10 ЦПК України вказує на законодавство, відповідно до якого вирішується справа. У ст. 2 ЦПК України визначені завдання цивільного судочинства, які полягають у розгляді і вирішенні цивільних справ. Вважаю, що базовим та визначальним словом у даному словосполученні є «розгляд цивільних справ», а його складовою вже є «вирішення цивільних справ». Вирішення цивільних справ вказує, насамперед, на розв`язання правового спору (конфлікту) або встановлення судом факту, що має юридичне значення. Використання в ч. 9 ст. 10 ЦПК України словосполучення «спірні відносини не врегульовані законом» не дозволяє вести мову про існування процесуальної аналогії в цивільному судочинстві.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Органи Казначейства здійснюють владні управлінські функції, покладені на них відповідно із діючим законодавством, та зважаючи на характер правовідносин у справі, спори, що виникають під час виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства (ст.2, 17, 18, 162 КАС України).
Такі висновки наведені в постановах Великої Палати Верховного суду від 20.06.2018 р. у справі № 916/1226/16, 12.09.2018 р. у справі № 916/223/17 та 13.02.2019 р. у справі № 199/9550/15-ц.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Листом від 14.11.2020 р. заявнику було роз`яснено, що ч.1 ст.1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 р. № 2021-VІІІ встановлено, що тимчасово, до 01.01.2022 р.,підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв`язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди загальнообов`язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Тобто, станом на сьогодні, зупинено виконання виконавчого листа Селидівського міського суду Донецької області по справі № 242/3403/20 відповідно до п.13 Порядку № 845.
Управління звертало увагу заявника про можливість відкликання документів по справі № 242/3403/20 з Управління з подальшим зверненням до органів виконавчої служби.
Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначено ст.3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до якої виконання рішень суду за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою, здійснюється Казначейством, виключно, якщо боржником є державний орган. Оскільки боржником за зазначеним виконавчим листом є державне підприємство, то відповідно до ст.4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
У разі, якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Тобто, здійснити виконання виконавчого листа за рахунок коштів бюджетної програми можливо при подачі документів стягувачем до органів державної виконавчої служби та передачі останнім відповідних документів до органів Казначейства.
Таким чином, заявник не звернув уваги на запропонований йому у Листах Управлінням алгоритм дій щодо виконання виконавчого листа.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід закрити провадження у справі внаслідок того, що скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 255, 447 - 451 ЦПК України суд, -
Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Управління Державної казначейської служби України у м.Селидовому Донецької області щодо зупинення здійснення безпідставного списання коштів згідно до виконавчого листа.
Роз`яснити, що заявник має право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Г.Черков