Справа № 939/2455/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Миколайчука П.В.,

із секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Брусилів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, Бучанська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому просили суд визнати дійсним заповіт складений 25.10.2012 від імені ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був посвідчений секретарем Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області та зареєстрований в реєстрі за № 35.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що померла за життя склала заповіт, посвідчений 25.10.2012 року Ставищенською сільською радою Брусилівського району Житомирської області, який зареєстровано в реєстрі за № 35, відповідно до якого заповіла дочці ОСОБА_2 , дочці ОСОБА_3 та онуці ОСОБА_1 земельну ділянку, яка належала їй на підставі державного акту серія ЖТ № 110721 від 21.09.2004 року. У зв`язку з чим позивачі, будучи спадкоємцями за заповітом, 20.08.2020 звернулись до Бучанської міської державної нотаріальної контори, якою було надано лист з роз`ясненнями, що заповіт не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки на заповіті відсутня печатка органу місцевого самоврядування, а посвідчувальний напис посадової особи не відповідає вимогам форми № 45 Правил ведення нотаріального діловодства затверджених наказом міністерства юстиції України 23.12.2010 року за № 1318/18613. У зв`язку з чим, нотаріусом рекомендовано звернутись до суду та встановити дійсність заповіту в судовому порядку. Враховуючи вказане, просять суд визнати дійсним заповіт від 25.10.2012.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 26.02.2021 вказану цивільну справу передано на розгляд до Брусилівського районного суду Житомирської області на підставі п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 23.04.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.05.2021 по справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, витребувано з Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області копію спадкової справи.

Ухвалою суду постановленою в судовому засіданні від 10.06.2021 витребувано копію заповіту у Брусилівській селищній раді Житомирського району Житомирської області.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явились, у адресованих суду заявах просили розгляд справи проводити у їх відсутність.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явилась, у адресованих суду заявах просила розгляд справи проводити у її відсутність, позов визнала.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні 10.06.2021 позов визнав, пояснив, що пам`ятає, як возив матір для укладення заповіту 25.10.2012, з його змістом всі спадкоємці були обізнані, після цього заповіту мати ще складала один, який стосувався іншого майна. На даний час, через відмову нотаріуса у прийнятті заповіту через його незначні недоліки, свідоцтва на спадщину не отирали всі спадкоємці за двома заповітами. Просив позов задовольнити, спору між спадкоємцями немає. В судове засідання 26.07.2021 не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представники третіх осіб Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області та Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області у судове засідання не з`явилися у адресованих суду заявах проти задоволення позову не заперечували та просили розглянути справу без їх участі відповідно до норм чинного законодавства.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 21.09.2004 на підставі розпорядження голови Брусилівської райдержадміністрації від 18.08.2004 № 267, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 3,26 га, яка розташована на території Ставищенської сільської ради (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого 01.06.2020 виконавчим комітетом Ворзельської селищної ради міста Ірпеня Київської області.

Дочками ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_2 та свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 є позивачка ОСОБА_2 ; відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 та свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 є позивачка ОСОБА_3 ; онукою померлої, відповідно свідоцтва про народження НОМЕР_6 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 є позивачка ОСОБА_1 (а.с. 21, 22, 23, 24, 28, 30).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є рідними дітьми померлої ОСОБА_6 , відповідно свідоцтв про народження (а.с. 122, 152 -154).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений 25.10.2012 секретарем Ставищанської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за № 35, відповідно до якого, заповіла своїм дочкам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та онуці ОСОБА_1 земельну частку паю, що належить їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 110721 від 21.09.2004 в долях: 1,26 га., 1 га. та 1 га. відповідно (а.с. 15). Також 06.04.2020 ОСОБА_6 укладено інший заповіт, яким заповіла Ѕ частку квартири ОСОБА_5 (а.с.123).

З копії спадкової справи №141/2020 вбачається, що відносно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 заведено спадкову справу за заявою сина ОСОБА_5 про прийняття спадщини за заповітом від 06.04.2020 та за заявами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про прийняття спадщини за заповітом від 25.10.2012. Інших заяв не надходило, свідоцтв про право на спадщину не видано.

Згідно відповіді нотаріуса від 20.08.2020, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено, оскільки на заповіті відсутня печатка органу місцевого самоврядування, а посвідчувальний напис посадової особи органу місцевого самоврядування на заповіті не відповідає вимогам форми № 45 Правил ведення нотаріального діловодства , затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010 за № 3253/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 23.12.2010 за № 1318/18613, рекомендовано звернутися до суду з вимогами про дійсність заповіту (а.с. 31, 160).

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкову справу після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 заведено спадкову справу № 141/2020 (а.с. 16).

19.07.2021 ОСОБА_1 надіслала до суду копію посвідченого 25.10.2012 заповіту, де наявна печатка органу місцевого самоврядування.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Викладене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеній у постанові від 24 липня 2019 року в справі № 2-6322/04 (провадження № 61-29037св18).

Згідно із ч.ч.1 та 2 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч.1, 3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу.

У ч. 3 ст. 203 ЦК встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦПК України. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (стаття 1251 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1247 ЦК України заповіт складається в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в стст.1251-1252 цього кодексу.

Підпунктом 5 п.«б» ч.1 ст.38 закону «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про нотаріат», у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних).

Відповідно ст. 56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до

вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Тобто, з метою захисту майнових прав та інтересів громадян і юридичних осіб всі заповіти складені та посвідчені, змінені або скасовані в установленому законодавством порядку, підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ у порядку, що встановлений Положенням про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його оформи та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 257 ЦК України).

З наданих суду фотокопій заповіту від 25.10.2012 вбачається, що останній, всупереч твердженню нотаріуса, має відповідну печатку органу місцевого самоврядування, має посвідчувальний напис, заповіт зареєстрований в відповідному порядку, факт його укладення й відповідності волі спадкодавця підтверджений і відповідачем ОСОБА_5 в судовому засіданні.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Водночас, судом не було встановлено, що при складанні оспорюваного заповіту від 25.10.2012 та його посвідченні було порушено процедури, регламентованої ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, або наявність підстав для недійсності заповіту, визначених ст. 1257 ЦК України.

Суд також враховує, що статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також врахує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Вказана позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

З урахуванням вищенаведеного судом встановлено, що заповіт ОСОБА_6 від 25.10.2012, посвідчений 25.10.2012 секретарем Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за № 35 складений без допущення істотних порушень вимог законодавства щодо його посвідчення, не визнавався судом недійсним, заповіт відповідав волі спадкодавця, що визнано і відповідачами, був укладений задовго до смерті спадкодавця та не був змінений чи скасований ним в подальшому, не визнавався недійсним в судовому порядку. Крім того суд враховує, що обидва відповідачі позов визнали, задоволення позовних вимог не порушує права і інтереси інших осіб, спору щодо спадщини між усіма спадкоємцями немає, а з письмової відповіді нотаріуса вбачається, що позивачам було рекомендовано для захисту свої прав звернутися до суду саме з вимогами про визнання заповіту дійсним, інших перешкод отримання спадкового майна у власність на підставі заповіту від 25.10.2012 - у позивачів немає. За таких обставин, сама лише не повна відповідність посвідчувального напису на заповіті від 25.10.2012 вимогам форми № 45 Правил ведення нотаріального діловодства (Наказ МЮ України від 22.12.2010 № 3253/5) не може вважатися достатньою підставою для висновку про неможливість отримання спадщини позивачами за вказаним заповітом.

Враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року суд вважає, що позов подано до належних відповідачів як до осіб, які є іншими спадкоємцями особи, яка склала заповіт.

Крім того, самостійною підставою для задоволення позовних вимог є і визнання позову відповідачем ОСОБА_4 в заяві від 13.05.2021 та відповідачем ОСОБА_5 в судовому засіданні 10.06.2021.

Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів та позиції учасників справи, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог про визнання заповіту дійсним, оскільки в такий спосіб буде визнано право позивачів на спадкування за заповітом спадкодавця і таке рішення суду буде законним, обгрунтованим та справедливим та сприятиме захисту інтересів всіх спадкоємців на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 4, 10, 12, 76-83, 258, 263-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, Бучанська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 25.10.2012 секретарем Ставищенської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за № 35.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Реквізити сторін у справі :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_11 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_12 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Брусилівська селищна рада Житомирського району Житомирської області, юридична адреса: 12601, Житомирська область, смт. Брусилів, вул. Митрополита Іларіона, 50, .

Третя особа: Бучанська міська державна нотаріальна контора, юридична адреса: 08292, Київська область, м. Буча, бульв. Б.Хмельницького, 5/5, літ «А», .

Суддя П.В. Миколайчук