23.07.2021 227/2426/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря судового засідання: Михайловської Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку позивач має у власності будинок АДРЕСА_1 . У 2007 році ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_3 , яка мала від першого шлюбу сина, ОСОБА_2 , 1997 року народження. У шлюбі вони прожили 9 років та рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року який було розірвано. ОСОБА_2 було зареєстровано в спірній квартирі у 2013 році. З моменту розірвання шлюбу позивача з колишньою дружиною, тобто з 2016 року, відповідач за адресою місця реєстрації не проживає. Хоча перешкод йому в цьому ніхто не чинив. Добровільно з реєстрації не знімається, що обмежує ОСОБА_1 у праві користування та розпоряджання майном, відповідач участі в утриманні житла та в оплаті комунальних послуг не приймає, через що він змушений сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих у будинку осіб, особистих речей відповідача в будинку немає. В даному приміщенні позивач проживає разом з сином від другого шлюбу. Реєстрація відповідача в даному будинку створює перешкоди позивачу для звернення до відповідних інстанцій за отриманням своїх соціальних гарантій. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 понад 5 років без поважної причини не проживає у вищевказаному будинку, а отже втратив право користування житловим приміщенням, тому позивач просить задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, в якій заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в тому числі і телефонограмою. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не звертався.

Зважаючи на те, що учасники процесу в судове засідання не з`явилися, суд враховує вимоги ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 , відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 грудня 2000 року, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 27 квітня 2007 року (а.с. 11), який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2016 року, що підтверджується записами в розділі "Сімейний стан" копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 7-8)

Як вбачається з Домової книги для реєстрації громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_1 , 21 червня 2013 року в даному будинку було зареєстровано ОСОБА_2 (а.с.14-15), що також підтверджується копією паспорта громадянина України ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 та довідкою Відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 24 червня 2021 року (а.с.24), а також довідкою про склад осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19)

Довідкою голови квартального комітету вулиці Севастопільська від 16 червня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає з 2016 року. (а.с.20)

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірної квартири, а відповідач є колишнім членом сім`ї позивача та понад п`ять років без поважних причин не мешкає в будинку АДРЕСА_1 , суд вважає, що він втратив право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст. 405 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 274, 279, 353-355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Л.С. Мацишин

23.07.2021