Справа № 702/507/19
Провадження № 2/702/4/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Шковири А.М., Махомети І.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання майна набутого у шлюбі спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Підставою для звернення вважає те, що 15.12.2001 сторони вперше зареєстрували шлюб, після державної реєстрації шлюбу відповідачка отримала прізвище « ОСОБА_5 ». 30.05.2002 сторони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу відповідачка отримала прізвище « ОСОБА_6 » та почала проживати окремо від позивача. З квітня 2005 сторони почали проживати як одна сім`я без реєстрації шлюбу. 16.03.2010 зареєстрували шлюб вдруге.

Відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29.11.2018, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 19.02.2019 встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з квітня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, сторонами було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів набувачем зазначеного будинку стала ОСОБА_3

21.04.2018 шлюб між сторонами розірвано і вони проживають окремо. Щодо поділу будинку між ними немає згоди і вирішити спір в позасудовому порядку вони не можуть.

Обставинами, які вказують на факт спільної участі сторін як подружжя у набутті даного будинку є спільні кошти та спільна праця сторін, а саме офіційне працевлаштування та отримання заробітної плати, одноразова грошова допомога при звільненні, кредитні зобов`язання з різними банківськими установами позивача. За отримані кошти з банківських установ позивачем проводився ремонт будинку, оскільки будинок був глиняний і мав стан непридатний для проживання, встановлювалось огородження території подвір`я та проводились роботи по благоустрою самого подвір`я.

Крім того, великий об`єм робіт виконувався і самим позивачем, а саме: внутрішні будівельні роботи в будинку (проведення опалення, шпатлювання стін, прокладення підлоги, вирівнювання стелі, покладення плитки та проклейка шпалер), прокладення тротуарної доріжки, будівництво паркану і встановлення воріт, викопування колодязя.

Відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки вартості домоволодіння вартість будинку з надвірними будівлями і спорудами становить 274 586,00 грн. Просить визнати майно набуте сторонами за час спільного проживання спільною сумісною власністю подружжя та виділити у власність сторонам по Ѕ частини будинку вартістю 137 293 грн, з підстав передбачених ст. 60, 61, 69, 70 СК України.

26.06.2019 відповідачкою ОСОБА_3 подано відзив на позов (а.с. 69-70, том 1) відповідно до якого відповідач на заперечення позовних вимог зазначає наступне. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, інші обставини, які підтверджують реальність сімейних відносин. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно (ст. 74 СК України). До майна набутого під час проживання однією сім`єю застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Так, спірний житловий будинок вартістю 26 460 грн не є спільною сумісною власністю, оскільки він був придбаний нею за кошти, що належали їй особисто. 06.04.2006 вона відчужила належний їй на праві особистої приватної власності 33/80 частин житлового будинку по АДРЕСА_2 . Відчужена частка нерухомого майна була успадкована після смерті батька ОСОБА_7 , а частково (55/60) придбана за договором купівлі-продажу у ОСОБА_8 . Отримані кошти вона депонувала в установу банку.

За договором купівлі-продажу спірного майна від 22.06.2006 вбачається, що ОСОБА_9 передав, а ОСОБА_3 прийняла у власність належний продавцю на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за суму 26 460,00 грн, витрати по нотаріальному оформленню покладені на неї, відповідно до умов договору.

За офіційними даними НБУ на день вчинення правочину вартість спірного будинку була еквівалентною 5 239,6 доларів США. Для того, щоб розрахуватись за придбане житло вона 09.06.2006 достроково розірвала укладений між нею та ПАТ «Райфайзен банк Аваль» депозитний договір на суму 5000 доларів США. Наведені обставини свідчать, що джерелом набуття спірного будинку були її власні кошти, а тому він є особистою приватною власністю.

Крім іншого, відповідно до умов Договору купівлі-продажу позивач при укладенні правочину діяв як представник продавця ОСОБА_9 , а відповідно до ч. 3 ст. 239 ЦК України представник не можу вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Просить позов залишити без задоволення.

18.07.2019 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмету позову (а.с.95-97, том 1) відповідно до яких представник позивача зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 22.06.2006 ОСОБА_3 придбала житловий будинок, що по АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 2 даного договору на земельній ділянці, наданій продавцю в постійне користування Монастирищенською міською радою розташований один житловий будинок глиновалькований, позначений в плані літерою А, житловою площею 32,7 кв.м, загальною площею 49,3 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами: веранда А, хлів Б, хлів В, літня кухня Г, льох під Г, паркан 1, хвіртка 2, ворота 3. На момент придбання будинку в ньому було відсутнє парове опалення, опалювався будинок за допомогою груби.

Відповідно до технічних умов на проєктування перенесення лічильника газу, демонтажу опалювального приладу УГОП-9, встановлення котла Бар-10кВт № 7409 від 14.10.2010, був встановлений відповідний газовий котел і будинок був під`єднаний до системи газопостачання.

В 2016 році було проведено реконструкцію системи газопостачання та до газопостачання було під`єднано приміщення літньої кухні, де встановлено відповідний газовий котел, на що вказують технічні умови № 8584 РВ від 14.04.2016.

Крім того, і сам будинок піддавався реконструкції, внаслідок чого збільшилась його як загальна площа до 63 кв. м так і житлова до 33,2 кв. м.

Окрім цього, на подвір`ї збільшилась кількість надвірних будівель та споруд, зокрема, було перебудовано два приміщення хліва, в результаті перебудовано гараж суміжний з хлівом. Добудовано ще два сарая, вбиральню, літній душ, колодязь, колодязь інженерних мереж, повністю змінено паркан з хвіркою та воротами, прокладено тротуарну доріжку (вимощення).

Тобто, з часу придбання будинку до вирішення питання про його поділ, площа як будинку так і надвірних будівель та споруд, які є невід`ємними частками будинку суттєво збільшилась, що вказує на істотне збільшення вартості самого будинку.

Відповідно до п. 6 договору купівлі-продажу будинку від 22.06.2006 інвентаризаційна вартість становить 26 641 грн, а відповідно до звіту про проведення незалежної оцінки вартості домоволодіння станом на 20.02.2019 вартість даного будинку з надвірними будівлями та спорудами становить 274 586 грн та є очевидним, що будинок, який належить відповідачу істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільної праці подружжя. Просить визнати спірний житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке істотно збільшилось у своїй вартості за час шлюбу, з підстав передбачених ч. 1 ст. 62 СК України та виділити у власність сторонам по Ѕ частини будинку вартістю 137 293 грн.

05.08.2019 відповідачкою ОСОБА_3 подано відзив на заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмету позову (а.с.122-123, том 1) відповідно до якого відповідач вважає, що позивач внаслідок ознайомлення з поданим нею відзивом на позов подав заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмета позову, відповідно до якої визнав доведеним факт придбання спірного житлового будинку лише за належні їй особисті кошти, фактично змінив підставу позову та просить визнати спірне майно спільною сумісною власністю не у зв`язку з тим, що воно було придбане під час спільного проживання, а з тих мотивів, що за час шлюбу належне їй на праві особистої приватної власності нерухоме майно істотно збільшилось у своїй вартості. Вважає, що для застосування передбачених ст. 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Жодних відомостей про існування зазначених обставин заява позивача не містить.

Роботи з газопостачання житлового будинку проведені попереднім власником ОСОБА_9 , а заміна котла у 2010 році проведена нею власним коштом.

Здійснені нею особисто власним коштом самочинні реконструкція кімнати житлового будинку та прибудова не можуть бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього. А тому, просить заяву про уточнення позовних вимог та внесення змін до предмета позову залишити без задоволення.

Згідно з ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.06.2019 відкрито провадження у справі.

Відповідно до ухвали Монастирищенського районного суду Черкаської області від 18.08.2020 прийнято справу до провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали Монастирищенського районного суду Черкаської області від 27.10.2020 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав повністю, з підстав викладених у позові та в уточненій позовній заяві, просив визнати житловий будинок об`єктом права спільної сумісної власності та здійснити його поділ, оскільки майно істотно збільшилось у своїй вартості, посилаючись, крім трудових затрат, ще й на грошові затрати позивача, що підтверджується довідками з кредитних установ та довідками про доходи позивача, даними технічних паспортів як на момент купівлі будинку так і станом на дату проведення експертизи у справі, допитом свідків, які підтвердили, що будинок змінився у своїй вартості. Вважає, що в процесі реконструкції та ремонту спірного домоволодіння окремі кімнати вважаються самочинним будівництвом та дані зміни не зареєстровані в БТІ, проте вони фактично використовуються за цільовим призначенням є придатними та є підстави для визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності, дана позиція викладена у рішенні Верховного суду у справі № 6-47ц-16 від 07.09.2016.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях на позовні вимоги. Пояснила, що докази, подані стороною позивача є неналежними, недопустимими та недостатніми для задоволення позовних вимог. При подачі первісного позову та уточненні до позовних вимог доказова база позивача не змінилась. Так, позивач при подачі первісного позову на підтвердження спільного придбання будинку посилався на довідки про його працевлаштування, договори позики із банками та кредитними установами. Після уточнення позовних вимог на підтвердження істотного збільшення майна у своїй вартості посилався на ті ж докази та вказував, що дані кошти були витрачені на ремонт та реконструкцію будинку. Проте доказів того куди дані кошти були витрачені немає. Крім того, згідно з показаннями самого позивача, наданих у судовому засіданні, він вказує, що через 6 місяців після припинення спільного проживання придбав власний житловий будинок, що може свідчити про витрату коштів на купівлю даного будинку. Доказів того, що спірний будинок купувався у непридатному стані матеріали справи не містять. Показання свідків не можуть бути належними доказами на підтвердження вартості будинку. Зазначила, що відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника будинку, які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку та зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до технічного паспорта була проведена реконструкція будинку, квадратура будинку залишилась така сама, капітального ремонту проведено не було. Щодо отриманих кредитних коштів зазначила, що деякі з них підтверджується довідками, які не є первинними бухгалтерськими документами, а тому не можуть підтверджувати розмір отриманих кредитних коштів, довідки про відкриття кредитної лінії не свідчать про те, що дані кошти знімались відповідачем. Доказів того куди витрачені кредитні кошти матеріали справи не містять. Замовлення на встановлення металопластикових вікон також не є первинним бухгалтерським документом та не може підтверджувати вартість даних товарів та послуг. Висновок оцінювача належним доказом бути не може, оскільки відображає лише думку оцінювача; у висновку зазначено строк його дії, який станом на дату розгляду справи закінчився, також зазначено, що відповідальність за повноту оцінки несуть замовник та власник об`єкта, проте власник до проведення оцінки не залучався; у висновку зазначено, що оцінювач не зобов`язаний давати пояснення суду та вказувати методику оцінки. До даного висновку долучені фотокартки, які зроблені позивачем у період його проживання у 2016 році, хоча оцінка проводилась у 2019 році. В оголошеннях з сайту «ОЛХ» наданих для порівняння вказано продаж житлових будинків разом із земельними ділянками площа яких значно більша за площу земельної ділянки на якій розташований спірний будинок. При оцінки даного майна не було враховано дві кризи, які зумовили подорожчання об`єктів нерухомості. Про правильність висновків зазначила правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц, від 06.04.2020 у справі № 738/1452/17 та від 12.05.2020 у справі № 243/5477/15-ц. Зазначила про намір подати заяву про розподіл судових витрат у справі.

У судовому засіданні допитаний як свідок позивач ОСОБА_1 показав, що в червні 2006 року ним разом із відповідачкою був придбаний будинок АДРЕСА_1 . Ціна будинку на той час була 4 500 доларів, так як будинок був в незадовільному стані. У даному будинку він із відповідачкою проживали як сім`я. За час проживання у даному будинку він робив ремонт, кошти позичав, брав кредит. Ним було зроблено перекриття покрівлі, оскільки у попередніх власників будинку впала антена, яка побила шифер і тому дах протікав. Ним був перебудований хлів у якому були лише стіни, було відсутнє перекриття. Навколо будинку не було доріжок, вода підтікала під самий будинок, будинок глиняний, стіни почали просідати і виникали тріщини. Ним було придбано щебінь, цемент, пісок, будинок був підбитий підмурком. Біля будинку були залиті доріжки. У період проживання ним у будинку було зроблено парове опалення, так як була тільки груба до якої було підведено газовий пальник. Був придбаний газовий котел, перероблений газовий план, друзі допомагали зварювати парове опалення. Ним було добудовано веранду і кухню, за рахунок чого збільшилась квадратура будинку. В будинку було порівняно стіни гіпсокартоном та підбито стелю. Всі ремонті роботи проводились ним особисто за допомогою сусідів, оскільки не вистачало коштів, щоб найняти працівників. У будинку було залито бетонну стяжку на підлозі, так як у деяких кімнатах була просто глина, на якій лежали дошки. В будинку було зроблено санвузол, біля будинку викопано каналізацію та криницю. Також ним було вимуровано новий тин, який було зашито металопрофілем. Робити тин йому допомагали покійний сусід, брат та кум. Згодом, коли з`явилось трохи грошей, вирішили пустити газ в літню кухню. Літня кухня була в непридатному стані. Стіни в літній кухні були перештукатурені, підлога залита бетоном, покладено плитку, перекрито дах літньої кухні. Знову ж перероблявся газовий план і велась газова труба у літню кухню. На ремонт будинку та прибудинкової території він позичав кошти у сусідки ОСОБА_10 , колег по роботі. Поробив металеві драбини на горища. Було вкладено багато коштів, здоров`я, так як всю роботу він робив особисто. Вважає, що було збільшено житлову площу будинку, поліпшено умови життя, в будинку з`явилась вода, каналізація і туалет. З моменту купівлі спірного будинку відбулись конструктивні зміни: був знесений перестінок між невеличкими кімнатами, в результаті чого кімната стала більша, було добудовано веранду та кухню. Після реконструкції будинку кількість кімнат збільшилась, змінилось перепланування. У всіх кімнатах проводився ремонт, вставлялись пластикові вікна, всі двері мінялись. Зовнішній стан будинку змінився він був оброблений «шубою». Відповідачка із ремонтами допомагала, але всю основну роботу робив він особисто. У даному будинку він проживав до 2016 року, поки не поїхав на службу у м. Київ. Із 2016 року він у даний будинок приїздив у період відпустки, на вихідні по можливості, перекривав дах. Відповідачці передав гроші, вона купувала матеріал, а він проводив будівельні роботи. Він купував у будинок меблі та побутову техніку за власні кошти. Після розлучення меблі він забрав із собою, також забрав деяку техніку, в тому числі пральну машину, мікрохвильову піч. Після розірвання шлюбу 29.11.2018 в с. Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області він придбав собі житловий будинок із земельною ділянкою в 25 соток за 10 тисяч доларів, які позичив, на даний час борг становить 4 тисячі доларів. Договору позички у нього не має.

Він брав кредити, щоб добудувати будинок та поліпшити його умови. Наявні кредитні договори у справі стосуються саме поліпшення житлових умов. Ним здійснено будівельні роботи, які вважаються самочинними, проте у разі подальшого спільного проживання на всі будівельні роботи була б зроблена вся необхідна документація.

В судовому засідання допитаний свідок ОСОБА_11 показав, що проживає поруч із будинком АДРЕСА_1 . У даному будинку ОСОБА_12 робив ремонт. Ним було перебудовано будинок всередині і зовні, перекрито дах, зроблено цегляний паркан, поліпшено стан подвір`я, поміняно вікна. До того часу, коли сторони купили будинок, у попередніх власників було 2 житлові кімнати, кухня та прихожа. Опалення у будинку не було. Коли в будинку почали проживати ОСОБА_13 , то вони підвели газ, і вставили в грубку пальник. Він особисто допомагав накривати добудовану позивачем веранду шифером, вимощувати доріжки біля будинку. До того часу, коли будинок купили ОСОБА_13 веранди не було. Після придбання будинку був добудований сарай, веранда, викопаний колодязь. Покійний сусід допомагав ОСОБА_14 перекривати будинок шифером. У попередніх власників біля будинку був лише розвалений сарай. Він не може точно вказати, рік, число, місяць в які виконувалися будівельні роботи, перебудови тощо. ОСОБА_15 було зроблено новий цегляний паркан, металеві ворота ковані, металеву хвіртку, до того хвіртка та ворота були дерев`яні. У середині будинку було виконане перепланування, вирівняні стіни.

В судовому засідання допитана свідок ОСОБА_16 показала, що проживає поруч із будинком АДРЕСА_1 . У 2006 році сім`я ОСОБА_13 купили будинок і переїхали туди жити. ОСОБА_12 старався довести будинок до ладу, так як сім`я ОСОБА_13 планувала завести дитину. Хоч газ був підведений, але у будинку був підключений лише у грубу. ОСОБА_12 поставив котел, зробив ванну. Де була стара веранда там позивач зробив кухню. На подвір`ї позивач викопав криницю, за час проживання сторони міняли два рази вікна: перший раз ставили дерев`яні вікна, другий раз - пластикові. Позивач у неї позичав кошти на будівельні матеріали: цемент, пісок, балки, дошки, суми були різні від 200 грн до 8 000 грн. ОСОБА_12 гроші позичав по сусідськи, без свідків, розписки не писав і особисто віддавав позичені кошти. Її покійний чоловік допомагав ОСОБА_17 підбивати підмурок, будувати тин, копати криницю, вони разом їздили по будівельні матеріали. Їй особисто не відомо, які саме будівельні матеріали купувались та привозились. Позивач всередині будинку проводив перепланування, перебудовував стіни. На подвір`ї замість дерев`яного тина сторони побудували тин із каменю, поставили металеві ворота, а подвір`я виклали камінням. На подвір`ї був добудований гараж, хлів, викопана каналізація, проведена вода. До купівлі будинку сторонами гаража та хліва не було, була лише побудова. Коли ОСОБА_13 купили будинок, то він опалювався газовою форсункою, яка стояла в грубі, а десь через один чи два роки поставили котел і зробили парове опалення. Сторони у даний будинок поселились із першого дня після його купівлі, будинок був придатний для проживання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.12.2001 сторони вперше зареєстрували шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 » (а.с.7, том 1).

30.05.2002 шлюб між сторонами було розірвано, після державної реєстрації розірвання шлюбу відповідачці присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , повторно виданого 20.03.2018 Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 70 (а.с. 8, том 1).

Відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 29.11.2018, яке набрало чинності 19.02.2019 встановлено факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу сторін у період часу з квітня 2005 року до 15.03.2010.

16.03.2010 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вдруге зареєстрували шлюб, дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , повторно виданим 20.03.2018 Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 13 (а.с. 14, том 1).

21.04.2018 шлюб між сторонами було розірвано, після державної реєстрації розірвання шлюбу відповідачці присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 21.04.2018 Монастирищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 07 (а.с. 15, том 1).

Таким чином, судом встановлено, що сторони спільно проживали з квітня 2005 до 21.04.2018.

У період спільного проживання 22.06.2006 був придбаний спірний житловий будинок під номером АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу (а.с. 44-45).

Відповідно до договору набувачем житлового будинку є ОСОБА_3 .

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.

Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно зі статтею 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

Отже, першою умовою виправданості втручання у права, гарантовані статтею першою Протоколу №1 до Конвенції є те, що воно має бути передбачене законом.

У статті 62 СК України таке втручання у право особистої приватної власності передбачено. У цій статті вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Однак при цьому обмежуються саме права особистої власності одного з подружжя, а відтак зменшується обсяг правомочностей колишнього одноособового власника.

Тому у самому законі, статті 62 СК України передбачені умови, за яких таке втручання у право власності буде не лише законним, але і необхідним з точки зору забезпечення інтересів іншого, не власника, з подружжя та гарантуватиме дотримання балансу інтересів кожного з подружжя.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Великої палати Верховного суду від 22.09.2020 у справі № 214/6174/15-ц вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим з дотриманням балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин.

Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто, істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

Спірним об`єктом права спільної сумісної власності є житловий будинок АДРЕСА_1 , придбаний за кошти, які належали ОСОБА_3 особисто.

Обґрунтовуючи істотність збільшення об`єкта нерухомого майна позивач посилався на те, що ним було реконструйовано систему газопостачання, придбано газовий котел. На підтвердження даних обставин надано робочий проєкт газопостачання від 2004 року та робочий проєкт від 2016 року (а.с. 99-110, том 1).

Відповідно до робочого проекту газопостачання договір № 2221-2004 укладено попереднім власником будинку ОСОБА_9 .

Відповідно до технічних умов від 14.10.2010 на проєктування перенесення лічильника газу, демонтажу опалювального приладу УГОП-9, встановлення котла Бар-10кб (робочий проєкт 2004) замовником є ОСОБА_3 .

Відповідно до технічних умов № 8584РВ від 14.04.2016 реконструкції системи газопостачання (робочий проєкт від 2016 ) замовником є ОСОБА_18 .

Інших доказів на підтвердження замовлення робочих проєктів, реконструкції системи опалення, купівлю товарів, оплату послуг монтажу, демонтажу позивачем ОСОБА_1 до суду не надано, так як і не надано доказів купівлі газового котла.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що ним брались кредити у різних фінансових установах для проведення ремонтних робіт.

Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитні кошти отримані ОСОБА_1 за кредитним договором № 354411/5310/1426-6 від 17.03.2006 у розмірі 2000 грн (а.с. 18 том 1), за кредитним договором КС «Кредит союз» № 19 від 01.06.2018 у розмірі 5000 грн (а.с.25, том 1) та за кредитним договором № МН-0036 від 29.03.2010 були використані на придбання товарів та проведення ремонтних робіт у будинку.

Кредит, згідно з договором про надання споживчого кредиту № від 15.11.2012 (а.с. 20-23, том 1) та додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № від 15.11.2012 на суму 4570,50 (а.с. 111, том 1) отримувався відповідачем на купівлю пральної машини та водонагрівача. Згідно з поясненнями самого ОСОБА_1 пральну машину після розірвання шлюбу він забрав із собою.

Довідка ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» № 23 від 24.05.2018 про відкриття кредитних ліній (а.с. 24, том 1) не є допустимим доказом, оскільки не підтверджує фінансові зобов`язання позивача, а є лише кредитною пропозицією від банку. Доказів того, що позивач скористався кредитними коштами до суду не надано.

Докази подані позивачем про його працевлаштування та про отримані доходи (а.с.16, 17, 232, 233, том. 1) без надання інших належних та допустимих доказів не підтверджують того, що дані кошти були використані на здійснення істотного поліпшення нерухомого майна та ремонтних робіт у ньому.

Крім того, до подачі уточнення до позовних вимог (визнання житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності, яке істотно збільшилось у своїй вартості) дані докази подавались відповідачем для підтвердження купівлі спірного будинку за спільні кошти подружжя.

Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Показання свідків підтверджують трудову участь позивача ОСОБА_1 у поліпшенні спірного майна. Грошові затрати позивача на проведення будівельних робіт не можуть бути підтверджені показаннями свідків без надання інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо купівлі будівельних товарів і в сукупності підтверджували їх дійсність. Будь-яких відомостей про купівлю товарів чи послуг у зв`язку з проведеними ремонтними роботами, що підтверджують їх вартість, кількість чи об`єм виконаних робіт до суду не надано.

Покази свідка ОСОБА_16 щодо позички грошових коштів позивачеві для здійснення ремонту та реконструкції спірного обєкта нерухомого майна суд не приймає до уваги, оскільки інших доказів (боргової розписки) матеріали справи не містять.

Відповідно договору купівлі-продажу будинку від 22.06.2006 інвентаризаційа оцінка відчужуваного житлового будинку становить 26 461 грн, продаж будинку здійснений за суму 26 460 грн.

На підтвердження істотності збільшення вартості майна позивачем надано звіт про проведення незалежної оцінки вартості домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами станом на 20.02.2019 становить 274 568 грн.

До ринкової вартості об`єкта оцінки включено: житловий будинок, прибудова, сарай, літня кухня, погріб, гараж, навіс (тимчасовий), убиральня, літній душ, сарай, огорожа, хвіртка, ворота, колодязь інженерних мереж, колодязь, вимощення.

Суд вважає висновок оцінювача недопустимим доказом на підтвердження істотного збільшення вартості спірного нерухомого майна, оскільки оцінку та визначення ринкової вартості об`єкта оцінювачем проведено з порушенням вимог пункту 15 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440, тому що порівняльні аналоги за площею, місцем розташування, територіальною дислокацією, типом приміщень підібрано без врахування площі земельної ділянки та характеристик будинків.

Так, для порівняння використовувались домоволодіння в АДРЕСА_3 , приблизною загальною площею від 54,5 кв.м. до 108 кв. м., проте оцінювачем не враховано площу земельних ділянку біля аналогічних домоволодінь. Так, аналог № 1 продається разом із земельною ділянкою 25 соток, аналог № НОМЕР_4 продається разом із земельною ділянкою 34 сотки, аналог № НОМЕР_5 продається разом із земельною ділянкою 25 соток, аналог № НОМЕР_6 продається разом із земельною ділянкою 12 соток, аналог № НОМЕР_7 продається разом із земельною ділянкою 10 соток, аналог № НОМЕР_8 продається разом із земельною ділянкою 18 соток. Тоді як спірне домоволодіння розміщується на земельній ділянці 731 кв.м., що складає 7,31 соток (відповідно до площі земельної ділянки (а.с. 39 зворотна сторона, том 1). Крім того, аналог № 3 та № 5 за своєю характеристикою мають цегляні стіни, тоді як сам об`єкт оцінки має глиновальковані стіни (відповідно до характеристики будинку а.с. 42, том1).

При застосуванні оцінювачем порівняльного підходу не враховано

коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом

оцінки що, у свою чергу, призвело до завищення вартості об`єкта оцінки.

Крім того, у вартість об`єка оцінки включено самочинно збудовані об`єкти. Звіт про проведення незалежної оцінки вартості домоволодіння проведено 20.02.2019, тобто через десять місяців після припинення спільного проживання.

Інших доказів про встановлення вартості як самого будинку так і будівельно-ремонтних робіт з реконструкції будинку (з врахуванням внутрішнього облаштування, реконструкції газопостачання, обсягів проведених робіт, вартості проведених поліпшень) станом на 2018 рік, порівняння вартості будинку станом на дату придбання та станом на дату виникнення спору, що враховували тенденції загального подорожчання об`єків нерухомості та дали змогу суду визначити істотність збільшення вартості такого майна до суду не надано.

Позивачем не надано до суду доказів для порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, що позбавляє суд можливості визначити, чи відбулось істотне збільшення вартості майна внаслідок спільних трудових і грошових затрат. Такі докази в матеріалах справи відсутні, як відсутні і докази, які підтверджують той факт, коли саме були здійснені відповідні поліпшення.

Показання свідків підтверджують особисту трудову діяльність позивача, що була направлена на ремонт майна, його добудову, перебудову, проте такі засоби доказування не є достатніми для підтвердження істотності збільшення вартості такого майна.

Тобто, обставин істотності збільшення вартості майна та того, що така істотність пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником у сукупності позивачем не доведено, а тому підстави для застосування положень ст. 62 СК України відсутні.

Крім того, суд враховує положення статті 156 ЖК Української РСР відповідно до яких члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10. 1991 N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК УРСР обов`язок.

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу.

Таким чином, позивач не позбавлений права на грошову компенсацію, відшкодування вартості витрат на будівельні матеріали та проведення ремонтних робіт спірного будинку при зверненні до суду з відповідними вимогами в загальному порядку.

Обґрунтовуючи уточнені позовні вимоги позивач посилався на проведення реконструкції житлового будинку, внаслідок чого збільшилась як загальна площа так і житлова, збільшилась кількість надвірних будівель та споруд.

Відповідно до п.2 договору купівлі-продажу будинку від 22.06.2006 на земельній ділянці, наданій продавцю в постійне користування Монастирищенською міською радою розташований один житловий будинок глиновалькований, позначений в плані літерою А, житловою площею 32,7 кв.м, загальною площею 49,3 кв. м, з надвірними будівлями та спорудами: веранда А, хлів Б, хлів В, літня кухня Г, льох під Г, паркан 1, хвіртка 2, ворота 3 (а.с.98, том 1).

Позивач обґрунтовуючи право вимоги посилався на те, що за час спільного проживання сторін у вказаному домоволодінні будинок піддавався реконструкції, внаслідок чого збільшилась його як загальна площа до 63 кв. м так і житлова до 33,2 кв.м., а також кількість надвірних будівель та споруд.

Таким чином, протягом часу з 22.06.2006 і до моменту розірвання шлюбу між сторонами (21.04.2018) позивачем здійснювалась реконструкція спірного будинковолодіння та надвірних будівель та споруд.

Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 станом на 24.03.2016 загальна площа житлового будинку становить 63,0 кв.м., житлова площа 33,2 кв.м (а.с.39-42, том 1).

При цьому, самочинно збудована, переобладнана площа приміщень становить 32,5 кв.м., яка складається з приміщень: тамбур 5,4 кв.м., топкова 5,0 кв.м., кіміната 6,1 кв.м., кухня 16,0 кв.м (а.с. 45, том 1 зворотна сторона).

Таким чином, загальна площа житлового будинку станом на 24.03.2016 в порівняні з загальною площею житлового будинку станом на дату придбання 22.06.2006 збільшилась на 13,7 кв.м. (63,0 кв.м. 49,3 кв.м.). Збільшення загальної площі житлового будинку відбулося за рахунок добудови тамбура (веранди) та кухні. Відповідно до експлікації приміщень до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку (а.с. 41, зворотна сторона, том 1) дані об`єкти самочинно збудовані.

Житлова площа спірного житлового будинку станом на 22.06.2006 була 32,7 кв.м., станом на 24.03.2016 стала 33,2 кв.м, тобто збільшилась на 0,5 кв.м. Житлова площа спірного будинку збільшилась за рахунок самочинного переобладнання кімнати та кухні, відповідно до відмітки на плані будинку (а.с. 41, том 1).

Збільшення кількості надвірних будівель та споруд до житлового будинку відбулося за рахунок самочинно збудованих об`єктів, а саме: гараж (5,33*5,93), сарай (4,00*4,57), сарай (3,00*3,00), прибудова (площа заб. 27,6 кв.м.), відповідно до відмітки про самочинну забудову на схематичному плані земельної ділянки (а.с. 39 зворотна сторона, том 1).

Разом з тим, сторонами не заперечувався той факт, що збільшення площі житлового будинку та надвірних будівель та споруд проводилися самочинно, без відповідного дозволу на право проведення будівельних робіт і на даний час реконструйовані об`єкти не введені в експлуатацію та не зареєстровані.

Таким чином, збільшення загальної та житлової площі будинку, господарських будівель та споруд відбулося за рахунок самочинно добудованих, переобладнаних об`єктів.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.2009 № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, за змістом статей 357, 376 ЦК України, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об`єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що спірний будинок містить об`єкти, які збудовано (переобладнано) самочинно, без будь-яких дозволів, передбачених законодавством, проектів тощо. Внаслідок самочинного будівництва (реконструкції, перебудови) виникли нові приміщення, змінилося призначення та площа приміщень, збільшилась загальна та житлова площа будинку, будинок втратив тотожність з тим, який відповідачем отримано у власність, згідно договору купівлі продажу від 22.06.2006, а тому даний об"єкт поділе не підлягає.

Таким чином, суд приходить до висновку що істотності збільшення вартості майна позивачем не доведено та про відсутність правових підстав для визнання спірного домоволодіння - житлового будинку по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної та його поділу, а відтак і відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК сплачений позивачем судовий збір суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 315, 319, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна об"єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 18.03.2021.

Суддя Ю.М.Жежер