Єдиний номер справи 484/912/21
Провадження 22-ц812/1416/21 Головуючий по 1 інстанції Медведєвої Н.А.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Богуславська О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 травня 2021р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У березні 2021р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 16956,08 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 14 травня 2013р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого відкрив останній кредитний рахунок з встановленням кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 20000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 28 лютого 2021р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 16956,08 грн. з яких: 15968,77 грн. основний борг (тіло кредиту), 987,31 грн. заборгованість за простроченими процентами.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача 16956,08 грн. заборгованості за кредитом.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 травня 2021р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 15968,77 грн. основного боргу (тіло кредиту) за кредитним договором від 14 травня 2013р. та 2137,72 грн. судових витрат. У задоволені решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині задоволених вимог, просила його скасувати і ухвалити нове про відмову в їх задоволенні.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст.626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2013р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Для обслуговування договору позивач видавав відповідачу кредитні картки зі строком дії останньої - липень 2022р.

Згідно розрахунку банку станом на 28 лютого 2021р. відповідач має заборгованість за кредитом у сумі 16956,08 грн. з яких: 15968,77 грн. основний борг (тіло кредиту), 987,31 грн. заборгованість за простроченими процентами.

Рішення суду в частині відхилення вимог банку до позичальника про стягнення 987,31 грн. заборгованості за простроченими процентами не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК.

При вирішенні цих вимог, судом першої інстанції було з`ясовано, що розмір процентів за користування кредитом у вказаній Анкеті-заяві сторонами узгоджено не було.

В той же час, стягуючи з позичальника на користь банку 15968,77 грн. основного боргу (тіло кредиту), суд не звернув уваги що відповідач за період дії кредитного договору загалом отримала 53262,91 грн. кредитних коштів, а повернула 81243,42 грн.

За даними особового рахунку кошти, які повертала відповідач зараховувались не тільки на погашення основного боргу (тіло кредиту), а і на погашення процентів за використання кредитного ліміту, за овердрафт, що не передбачено умовами кредитного договору.

Отже, банком кошти, які вносились позичальником на погашення кредиту зараховувались на не передбачені кредитним договором платежі, що відповідно впливає на визначення основної заборгованості (тіло кредиту).

Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем відповідач не підписувала, а тому ці документи не можуть вважатись частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Наведені факти свідчать про відсутності основної заборгованості (тіло кредиту), оскільки загалом відповідач отримала від банку з 27 грудня 2013р. по 26 квітня 2019р. 53262,91 грн. кредитних коштів, а повернула 81243,42 грн., що свідчить про необґрунтованість цих вимог.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в оскаржуваній частині в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення основної заборгованості (тіло кредиту).

Ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог є підставою (ст.141 ЦПК) для покладення на позивача обов`язку по відшкодуванню відповідачу судових витрат у зв`язку із подачею апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 травня 2021р. в частині вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором від 14 травня 2013р. та судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у їх задоволенні.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3405 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 23 липня 2021р.

Головуючий: Судді: