Справа № 433/218/20
Провадження № 22-ц/810/217/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.,

суддів: Кострицького В. В., Назарової М.В.

за участю секретаря

судового засідання: Залюшного О. Г.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Шубочкіної Т.В. в приміщенні того ж суду

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в ст а н о в и в:

У лютому 2020 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі позивач, ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказало, що 28 грудня 2011 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 276/2011-Р, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві грошові кошти, а відповідач зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором.

Кредит надавався у сумі 133 520,00 грн з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 16,3 % річних, а за користування коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка становить 21,3 % річних. Строк повернення кредитних коштів до 27 грудня 2031 року.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надав відповідачу кредитні кошти.

Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк.

Станом на 13 січня 2020 року відповідачем не сплачено заборгованість за кредитним договором у сумі 150060,50 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 130542,40 грн та нарахованих, несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 червня 2014 року по 30 квітня 2015 року у сумі 19518,10 грн.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 150060,50 грн та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2020 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №276/2011-Р від 28 грудня 2012 року у сумі 150060,50 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 130542,40 грн, нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.06.2014 по 30.04.2015 в сумі 19518,10 грн, витрати по сплаті судового збору у сумі 2250,91 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2020 та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у клопотанні від 08.12.2020 відповідач просив відкласти розгляд справи з підстав загрози життю та здоров`ю учасників справи, у зв`язку з встановленням карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID 19. Проте суд першої інстанції, повідомивши належним чином відповідача про розгляд справи один раз, без вручення копії позову з додатками, вирішив справу за наявними в ній письмовими доказами. Матеріали справи не містять доказів направлення судових повісток про виклик до суду відповідача та вручення оскаржуваного рішення. Задовольняючи позовні вимоги, суд послався на розрахунок заборгованості, який відсутній в матеріалах справи. У виписці по рахунку не зазначено розміру процентної ставки, за яким розраховувалися проценти. Копія кредитного договору є нечитаємою. Судом не встановлено правомірність нарахування банком поточної заборгованості за кредитом, оскільки за п.3.8 Договору така заборгованість не існує. За відсутності належного розрахунку, скаржник позбавлений надати контррозрахунок заборгованості. Позивачем недотримано порядок дострокового повернення частини кредиту, що залишилася до сплати. Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем вимоги банку про дострокове повернення кредиту та відсутності відповідного обов`язку відповідача сплатити борг в цій частині. Судом першої інстанції не застосовано до спірних правовідносин Закон України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», оскільки кредитні кошти позичалися на придбання однокімнатної квартири в м. Луганську, у якому відповідач проживав до 2014 року, а отже, за аналогією закону він звільнений від обов`язку погашення основної суми за іпотечним кредитом та нарахованих відсотків. Також скаржник просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» зазначає, що відповідач під час розгляду справи не був позбавлений можливості щодо надання письмових заперечень проти заявленого позову. Підтвердженням наявної заборгованості є виписка по особовому рахунку відповідача. Скаржником не надано власного розрахунку заборгованості за кредитним договором. Апеляційна скарга відповідача не містить жодного обґрунтування поважності причин неподання заяви про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Не надіслання банком в досудовому порядку письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення усієї суми кредиту не є перешкодою для реалізації права банку звернутися в будь-який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду, оскільки вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

В судове засідання представник ПАТ АБ «Укргазбанк» не з`явився, у відзиві на апеляційну скаргу просив слухати справу за його відсутності.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали письмову заяву про слухання справи за їх відсутності, в якій просили апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим з останнього підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у сумі 150000,60 грн, в тому числі й дострокова заборгованість за кредитом, оскільки не надіслання банком у досудовому порядку письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення усієї суми кредиту не є перешкодою для реалізації банку звернутись в будь який час за захистом своїх порушених права безпосередньо до суду.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та ніким із сторін не оспорюється, що 28 грудня 2011 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 276/2011-Р, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 133 520,00 грн зі сплатою 16,3 % річних за користування кредитними коштами, а за користування коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) - 21,3 % річних, з кінцевим строком погашення не пізніше 27 грудня 2031 року.

Відповідно до п. 3.1 договору позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього договору та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 1889,00 гривень, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, кожного місяця шляхом внесення коштів на рахунок Банку відкритий у Луганській філії АБ «Укргазбанк» через касу банку або шляхом безготівкового перерахування.

В статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача з 28.12.2011 по 13.01.2020, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 276/2011-Р станом на 13 січня 2020 року за позичальником утворилась заборгованість у сумі 150060,50 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 130542,40 грн; нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01 червня 2014 року по 30 квітня 2015 року в сумі 19518,10 грн.

При цьому в розрахунку заборгованості зазначено, що заборгованість по тілу кредиту в сумі 150060,50 грн складається із: простроченої заборгованості - 11630,26 грн та поточної заборгованості 118912,14 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги банку про стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 11630,26 грн та заборгованості по процентам у сумі 19518,10 грн за період з 01.06.2014 по 30.04.2015 підлягають задоволенню, оскільки відповідач в порушення умов закону та умов договору зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що підтверджується з наданої позивачем виписки з особового рахунку боржника.

Щодо нарахування та стягнення з відповідача поточної заборгованості у сумі 118912,14 грн, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

За умовами кредитного договору (п.п. 1.2 п.1) кредит надавався відповідачу на придбання однокімнатної квартири в м. Луганськ, отже кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника.

Пунктом 4.2.4. кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій у випадку, зокрема, невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день), що випливають з цього договору.

Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 ( тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку.

Отже, умовами кредитного договору № 276/2011-Р від 28 грудня 2011 року передбачено право банку на дострокове стягнення в примусовому порядку коштів за умови наявності у позичальника простроченої заборгованості по будь-якому із своїх зобов`язань більше, ніж на один банківський день, направлення письмової вимоги і отримання іншою стороною.

Проте позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували як факт направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту за кредитним договором № 276/2011-Р від 28 грудня 2011 року, так і її отримання відповідачем, у порядку та на умовах передбачених договором.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі №638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором;

Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10 червня 2017 року, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Враховуючи, що умовами кредитного договору від 28 грудня 2011 року передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів, проте банком не дотримано передбачені договором умови та положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», тому відсутні підстави для задоволення позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів з відповідача за кредитним договором.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 118912,14 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові.

Згідно зі статтею 49 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином та в установленому законом порядку про дату, час та місце судового розгляду справи на 23.10.2020, 08.12.2020, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 105,112) та міг реалізувати право на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору.

За таких обставин, оскільки відповідач був обізнаний про розгляд справи, про що свідчать його неодноразові клопотання про відкладення справи, міг реалізувати процесуальні права відповідача, отже не має підстав для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин аналогію закону, зокрема Закон України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» (Закону України № 1636-УІІ) є неприйнятними, оскільки особливості державної політики забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганських областях регулюються Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганських областях», та у п.14.2 ст. 14 Закону України № 1636-УІІ чітко визначено, що тільки внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території АРК звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним.

Посилання скаржника на відсутність розрахунку заборгованості до уваги не приймаються, оскільки в матеріалах справи міститься виписка з особового рахунку відповідача за період з 28.12.2011 по 13.01.2020, яка підтверджує наявність заборгованості відповідача за кредитним договором № 276/2011-Р від 28.12.2011. У розрахунку заборгованості (а.с.22) також позивачем зазначено проценту ставку 16,30% та 21,30% за якою розраховувалася заборгованість за процентами за період з 01.06.2014 по 30.04.2015. Вказана процентна ставка передбачена також умовами договору.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2250,91 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Згідно квитанції №1 від 26 березня 2021 року відповідачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3376 грн.

Оскільки позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають частковому задоволенню, то розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» становить 467,06 грн. (20,75%х 2250,91 грн).

Апеляційну скаргу скаржника задоволено частково на 79,24%, тому з ПАТ АБ «Украгазбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги 2675,48 грн (79,25%х3376 грн).

Таким чином з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2208,42 грн (2675,48 грн - 467,06 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 384, 389,390 ЦПК України апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 грудня 2020 року змінити, визначивши загальну суму заборгованості за кредитним договором № 276/2011-Р від 28 грудня 2011 року, у розмірі 31148,36 грн, з яких:

прострочена заборгованість 11630,26 грн;

нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.06.2014 по 30.04.2015 19518,10 грн.

Скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» суму судового збору у розмірі 2250,91 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська,1, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2208,42 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 23 липня 2021 року.

Головуючий

Судді: