КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4196/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П..
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києвавід 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна адміністрація залізничного транспорту України «Укрзалізниця» про стягнення матеріальної і моральної шкоди, в якому просив: стягнути з відповідача на свою користь понесені ним витрати на лікування та поховання його батька ОСОБА_2 , в сумі 76183,57 грн.; стягнути з відповідача на його користь завдану йому моральну шкоду у розмірі 1000000,00 грн..

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 січня 2016 року здійснено заміну відповідача на належного відповідача ДТГО «Південно-Західна залізниця», та залучено, в якості третьої особи Державну адміністрацію залізничного транспорту України «Укрзалізниця».

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року цивільну справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

11 липня 2018р. позивачем подано до суду заяву про заміну відповідача та нову редакцію позову, відповідно до прохальної частини якого, позивач просив суд: стягнути з відповідача ПАТ «Українська залізниця» на свою користь понесені ним витрати на лікування та поховання його батька ОСОБА_2 в сумі 72860,00 грн.; стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 1000000,00 грн..

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року здійснено заміну відповідача на належного відповідача ПАТ «Українська залізниця».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який до цього 24 лютого 2015 року здійснював поїздку в пасажирському потязі № 50 ЛД сполученням «Трускавець-Київ», вагон № 7, спальне місце № 6. Під час руху потягу, з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, а саме під час сну він впав з верхньої полиці та отримав травму живота. Після падіння через деякий час він був доставлений до лікарні, в якій і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Причиною смерті батька позивача є сполучена травма тіла. Під час лікування, і після смерті батька, позивач витратив грошові кошти для придбання ліків, і в подальшому організацію обряду поховання батька. На думку позивача стороною відповідача було проігноровано вимоги діючого законодавства щодо своєчасності надання батьку позивача медичної допомоги. Крім того, в позасудовому порядку відповідач відмовився здійснити відшкодування позивачу витрати на лікування та поховання батька. До того ж, втрата рідного батька спричинила у позивача моральні страждання, оскільки це був єдина рідна людина, у зв`язку з тим, що до цього спочатку помер рідний брат позивача, а потім його мати.

З метою захисту порушеного права позивач вимушений був звернутись до суду за захистом свого порушеного права, і просив суд позов задовольнити на підставі положень ст. ст. 22, 23, 1166, 1187 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києвавід 11 грудня 2020 року задоволено частково позов. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на поховання у розмірі 51250,00 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 512 грн. 50 коп.. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди та витрат на лікування, і задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі. Вказує, що посилання відповідача на акт, де начебто міститься підпис батька про відсутність претензій з його боку є неналежним доказом відсутності вини відповідача, оскільки підпис батька не співпадає із підписом на інших документах. Вказує на ч. 1 ст. 1187 ЦК України, і вважає, травми, які отримав його батько, були завдані внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Звертає увагу суду на те, що відповідно до страхового акту №80282 від 29.10.2015 року та свідоцтва про право на спадщину, позивач отримав у спадок 102000,00 грн. страхових виплат, проте позивач вважає, що вказані кошти належать померлому і ніяк не покривають його витрати на лікування та поховання батька. Вважає, що доведення вини відповідача при загибелі внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки не є обов`язковою для стягнення моральної шкоди.

Учасники справи відзивів на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволення позовної вимоги про стягнення витрат на лікування батька позивача, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що на відповідача не може бути покладений обов`язок з відшкодування позивачеві витрат на лікування батька, оскільки останній отримав ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку, перебуваючи у вагоні потягу, а не внаслідок завдання такої шкоди діями чи бездіяльністю відповідача, тому відсутні передбачені ст. 1195 ЦК України підстави відшкодування шкоди, оскільки за положеннями наведеної норми, обов`язок відшкодувати шкоду, спричинену каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я, покладається на заподіювача шкоди. А також зазначив, що у спірних правовідносинах відсутній склад правопорушення, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 26 червня 2019р. по справі № 489/1887/15-ц. Разом з цим, судом взято до уваги те, що майнові права позивача у спірних правовідносинах були захищенні шляхом виплати ПрАТ «СК «Раритет» йому страхового відшкодування у порядку та розмірі, передбаченому Законом України «Про страхування», Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996р. № 959, та договору доручення від 29 грудня 2011р., укладеного між відповідачем та ПрАТ «СК «Раритет».

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема доказів протиправної поведінки відповідача чи її посадової особи, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовну вимогу про стягнення витрат на поховання батька, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч. 1 ст. 1195 ЦК України, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише витрати на організацію обряду поховання батька, які підтверджені належними доказами у розмірі 51250,00 грн..

Рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 928 ЦК України відповідальність перевізника за шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю пасажира, визначається відповідно до глави 82 цього Кодексу, якщо договором або законом не встановлена відповідальність перевізника без вини.

Відповідно до п. 6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1997р. № 252, суб`єкти господарювання, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити, зокрема відповідність виробничих приміщень, будівель та рухомого складу чинному законодавству, а також іншим нормативним документам щодо їх експлуатації.

Відповідно до п. 9.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996р. № 411 рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Таким чином, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її відшкодування, так як необхідно встановити наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності.

За постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також, має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими правомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Встановлено, що згідно з актом про нещасний випадок із застрахованим пасажиром, що стався на залізниці, від 24 лютого 2015р. (а.с. 246, 247 т.1) ОСОБА_2 , який був пасажиром поїзда № 50 ЛД сполученням «Трускавець-Київ», вагон № 7, спальне місце № 6. Під час руху потягу, ОСОБА_2 під час сну впав з верхньої полиці та отримав травму живота. Зі змісту Акту від 24 лютого 2015р. вбачається, що причиною ушкодження здоров`я ОСОБА_2 є нещасний випадок, тобто несподіваний збіг обставин. Відповідач не вчиняв будь-яких протиправних дій щодо позивача, відсутній причино - наслідковий зв`язок між діями відповідача та отриманою ОСОБА_2 шкодою. Позивачем не доведено, що смерть його батька настала саме внаслідок неналежного утримання відповідачем рухомого складу.

Відповідно до копії квитка АЦ № 272226 (а.с. 16) страховиком пасажира виступало ПрАТ «СК «Раритет». Предметом страхування за договором страхування є майнові інтереси, пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованих осіб, якими є пасажири відповідача, які користуються послугами залізничного транспорту на маршрутах, зокрема, міжміського сполучення з моменту оголошення посадки у поїзд до моменту завершення поїздки. Розмір страхової суми для кожного застрахованого пасажира становить 6 000,0 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Страховий платіж утримується страховим агентом із пасажирів у певному проценті від вартості квитка. Страховим випадком визнається: загибель або смерть (100 % страхової суми), одержання травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні інвалідності (90 % страхової суми - інвалідність І групи, 75 % - інвалідність ІІ групи, 50 % - інвалідність ІІІ групи), тимчасова втрата застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті (0,2 % страхової суми за кожну добу, але не більш 50 % страхової суми). Для одержання страхового відшкодування застрахована особа подає: заяву, акт про нещасний випадок, документ, що посвідчує особу, а крім того: у разі втрати застрахованою особою працездатності нотаріально засвідчену копію довідки медико-соціальної експертної комісії про ступінь втрати працездатності, а у разі тимчасової втрати працездатності копію листа непрацездатності.

24 лютого 2015р. ОСОБА_2 доставлений до Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги (а.с. 56-59 т.2)..

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 64ж та довідки про причину смерті від 03 березня 2015р. (а.с. 17 т.1), ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, причина смерті сполучна травма тіла.

Згідно з відповіді на адвокатський запит (а.с. 6 т.3), ПрАТ «СК «Раритет», позивачу сплачено, як спадкоємцю першої черги за законом після смерті батька страхове відшкодування у розмірі 102000,00 грн..

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог простягнення витрат на лікування батька позивача, оскільки на відповідача не може бути покладений обов`язок з відшкодування позивачеві витрат на лікування батька, оскільки останній отримав ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку, перебуваючи у вагоні потягу, а не внаслідок завдання такої шкоди діями чи бездіяльністю відповідача, тому відсутні передбачені ст. 1195 ЦК України підстави відшкодування шкоди, оскільки за положеннями наведеної норми, обов`язок відшкодувати шкоду, спричинену каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я, покладається на заподіювача шкоди. А також зазначив, що у спірних правовідносинах відсутній склад правопорушення, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 26 червня 2019р. по справі № 489/1887/15-ц. Разом з цим, судом взято до уваги те, що майнові права позивача у спірних правовідносинах були захищенні шляхом виплати ПрАТ «СК «Раритет» йому страхового відшкодування у порядку та розмірі, передбаченому Законом України «Про страхування», Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996р. № 959, та договору доручення від 29 грудня 2011р., укладеного між відповідачем та ПрАТ «СК «Раритет».

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки стороною позивача не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема доказів протиправної поведінки відповідача чи її посадової особи, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання відповідача на акт, де начебто міститься підпис батька про відсутність претензій з його боку є неналежним доказом відсутності вини відповідача, оскільки підпис батька не співпадає із підписом на інших документах, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано доказів (висновок почеркознавчої експертизи, висновок спеціаліста), на підтвердження своїх доводів, що підпис на документі не належить його батьку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, травми, які отримав його батько, були завдані внаслідок джерела підвищеної небезпеки, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки актом встановлено настання нещасного випадку, за наслідком якого було ПрАТ «СК «Раритет» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, з яким погодився позивач, та який ні ким не оскаржено та не скасовано в судовому порядку. Крім того. не надано позивачем доказів вини відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до страхового акту №80282 від 29.10.2015 року та свідоцтва про право на спадщину, позивач отримав у спадок 102000,00грн. страхових виплат, проте позивач вважає, що вказані кошти належать померлому і ніяк не покривають його витрати на лікування та поховання батька, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що відбувся нещасний випадок з батьком позивача, а травми отримані батьком не були завдані внаслідок дій відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що доведення вини відповідача при загибелі внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки не є обов`язковою для стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивачем не надано суду належних доказів щодо протиправної поведінки відповідача чи її посадової особи, причинного зв`язку між протиправною поведінкою. Крім того, встановлено, що стався нещасний випадок, батько позивача претензій до відповідача не мав та позивач не оскаржував складений акт про нещасний випадок та рішення страхової компанії про виплату страхового відшкодування у зв`язку з настанням нещасного випадку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 1166, 1167, 1187, 1193, 1195 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києвавід 11 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «17» березня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова
О.І. Сліпченко