ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3212/19 Номер провадження 22-ц/814/1651/21Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2021 року, ухвалене суддею Алтуховою О.С., повний текст рішення складено 27 квітня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 24.03.2014 року придбала у своєї доброї знайомої ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу два торгові павільйони (кіоски) площею 2 х 3 м (по 6 кв.м. кожний), які знаходилися на місцевому ринку у місті Лубни Полтавської області. Вказані кіоски становили собою металеві конструкції, які були облаштовані як торгові площі на Лубенському місцевому ринку та які використовувалися ФОП ОСОБА_6 для продажу продовольчих товарів. За обопільною домовленістю із ОСОБА_6 вказані кіоски (торгові павільйони) були придбані нею у попереднього власника за ціною в сумі 15 000 грн. (за офіційним курсом НБУ становить 1400 дол. США), грошові кошти вона передала в день оформлення купівлі-продажу готівкою в іноземній валюті, про що було написано письмову розписку на користь покупця. У подальшому вказані торгові павільйони вона передала у строкове безоплатне користування ОСОБА_5 під умову того, що остання іноді продаватиме на місцевому ринку її домашню випічку, оскільки в неї не було достатнього часу для зайняття продажем продуктів харчування. Впродовж терміну використання торгових павільйонів користувач ОСОБА_7 у 2018-2019 p.p. мала адміністративний спір із Лубенською міською радою з приводу демонтажу вказаних торгових площ та домоглася скасування у судовому порядку (рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 p. у справі №539/2412/18) рішення міської ради від 21.06.2018 р. «Про знесення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на площі Ярмарковій в м.Лубни». Однак, у другій половині квітня 2019 року користувач кіосків ОСОБА_3 повідомила їй, що заборгувала чималу грошову суму кредиторам та їй надійшло письмове повідомлення від Лубенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області про опис та арешт вказаного рухомого майна (кіосків), який має бути проведений 23.04.2019 р. головним державним виконавцем Поліщук І.А. 19.04.2019 р. вона звернулася із заявою до начальника Лубенського міськрайонного управління ДВС ГТУЮ в Полтавській області, в якій повідомила про належність саме їй на праві власності торгових павільйонів, які знаходяться на місцевому ринку та які державний виконавець запланував арештувати й описати. До вказаної заяви вона долучила копію договору купівлі-продажу торгових павільйонів та документ про передачу даних кіосків гр. ОСОБА_3 . Однак, як їй стало відомо згодом, після вивчення документів про продаж торгових павільйонів державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу ДВС, все ж таки 30.05.2019 р. було проведено опис та арешт належних їй торгових павільйонів. Більш того, вказані металеві кіоски без згоди власника (тобто її) та їхнього користувача ( ОСОБА_3 ) були демонтовані за участі посадових осіб управління з питань комунального майна та земельних відносин Лубенського міськвиконкому й передані на відповідальне зберігання представнику стягувача ОСОБА_8 . За наслідками проведеного опису й арешту майна головним державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу ДВС Поліщук І.А. винесено постанову від 30.05.2019 р. ВП №53421040, з якої вбачається, що ОСОБА_3 заборгувала управлінню з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради грошову суму у розмірі 163 033,57 грн. за виконавчим документом. У зв`язку з наявністю вказаної заборгованістю державний виконавець арештував торгові павільйони та демонтував їх із торгового ряду місцевого ринку (перевіз на відповідальне зберігання до відповідача-1). З вказаними діями відповідача-2 щодо опису й арешту торгових павільйонів позивач категорично не погоджується та вважає, що наразі відсутні правові підстави для звернення стягнення в рамках виконавчого провадження на рухоме майно, яке належить їй вже 5-й рік за письмовим правочином. На виконанні Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження №45944677 про стягнення з ОСОБА_9 на користь фізичних та юридичних осіб заборгованості на загальну суму 683 936,94 грн. До складу зведеного виконавчого провадження входить ВП №53421040 з примусового виконання наказу №917/1221/16 від 21.10.2016 про стягнення з ОСОБА_6 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради боргу в розмірі 163 033,57 грн. В рамках вказаного виконавчого провадження ще з 2016 року проводяться виконавчі дії, звертається стягнення на майно та кошти боржника. Проте, на її погляд, відповідач-2 вчинив протиправні дії щодо звернення стягнення на рухоме майно, яке належить їй за договором купівлі-продажу від 24.03.2014 р., нікчемність чи недійсність (удаваність) якого не встановлена жодним судовим рішенням та з приводу якого надавалися вичерпні аргументи та копії документів державному виконавцю в ході процедури примусового виконання. У матеріалах виконавчого провадження наразі є примірник письмового правочину - договору купівлі-продажу від 24.03.2014 р., з якого можна зробити висновок про відчуження торгових павільйонів на її користь, і примірник даного договору надавався нею державному виконавцю до 30.05.2019 р. - дати проведення опису й арешту торгових павільйонів. Причому, на момент проведення опису й арешту її майна вона не отримувала особисто жодних запрошень (чи попереджень) від державного виконавця, а відтак не могла взяти участь у проведенні опису її майна та не могла внести зауваження до постанови від 30.05.2019 р. про незаконність вчиненого арешту та передачі майна на відповідальне зберігання до відповідача-1, який в першу чергу був зацікавлений у демонтажі торгових павільйонів з місцевого ринку. Зі змісту договору купівлі-продажу від 24.03.2014 р. випливає, що сторони погодили всі істотні умови договору купівлі-продажу металевих кіосків (торгових павільйонів), які до березня 2014 р. належали ОСОБА_5 та визначили їх вартість в сумі 15 000 грн., що була повністю сплачена на користь покупця, відтак до покупця перейшло право власності на рухоме майно. Вказаний правочин було вчинено до моменту накладення арешту на майно (до 30.05.2019 р.), про що свідчать матеріали виконавчого провадження та сторони були повідомлені про її права, як законного власника торгових павільйонів. Позивач п77dh0ooросила суд визнати за нею право власності на два торгівельні павільйони (кіоски) площею 6 км. м (2 х 3), які описані та арештовані за постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Поліщук I.A. від 30.05.2019 р. ВП 53421040; зняти арешт, накладений постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Поліщук I.A. від 30.05.2019 р. ВП 53421040 про опис та арешт майна боржника, з торгівельних павільйонів площею 6 кв.м. кожний належних на праві власності ОСОБА_4 ; зобов`язати Лубенський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Полтавській області та Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради повернути незаконно арештоване майно - два торгові павільйони, які належать ОСОБА_4 , площею 6 кв.м. на попереднє місце їхнього знаходження на площі Ярмарковій в м. Лубни на території Лубенського місцевому ринку; стягнути із відповідачів на користь позивача ОСОБА_4 судові витрати за розгляд даної цивільної справи.

Згідно матеріалів справи ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 лютого 2020 року залучено до участі у цивільній справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 (т.1 а.с. 101).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2021 року залучено до участі у цивільній справі у якості правонаступника Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області Лубенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). (т.1 а.с. 219).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 18 листопада 2019 року, щодо зупинення реалізації арештованих постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Поліщук І.А. від 30.05.2019 р. ВП 53421040 про опис та арешт майна боржника майна торгових павільйонів площею 6 кв.м. кожний та які були вилучені 30.05.2019 року з Лубенського місцевого ринку.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням встановлених обставини у справі, відсутні підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не були повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме не досліджено факт придбання 24.03.2014 року у боржника ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) за договором купівлі-продажу спірних двох торгових павільйонів, які знаходилися на місцевому ринку. Ці кіоски були об`єктом речових прав (рухомим майном) та могли бути відчужені їхнім власником на користь інших осіб, проте суд першої інстанції цей факт заперечується. У рішенні суду відсутнє посилання на те, яким нормативно-правовим актом передбачене обов`язкове погодження в органах місцевого самоврядування договорів купівлі-продажу торгових павільйонів та не конкретизовано у чому полягає обов`язок нового власника щодо отримання дозвільної документації на придбаний торговий об`єкт, який не використовувався позивачем у межах підприємницької діяльності. Судом не обгрунтовано, чому договір купівлі-продажу, укладений сторонами у письмовій формі, та ніким не оскаржений у судовому порядку, не може бути підставою для переходу права власності на рухоме майно від однієї особи до іншої. Судом першої інстанції не спростовано того факту, що за обопільною домовленістю із ОСОБА_6 вказані кіоски (торгові павільйони) були придбані позивачем у попереднього власника за ціною 15 000 грн. Матеріали справи не містять жодного документу на спростування договору купівлі-продажу від 24.03.2014 р. Судом першої інстанції не враховані показання свідків, які підтверджують факт придбання позивачем торгових кіосків у ОСОБА_9 . Суд першої інстанції не врахував той факт, що у квітні 2019 року користувач кіосків ОСОБА_3 повідомляла позивача про те, що їй надійшло письмове повідомлення від ВДВС про опис та арешт кіосків і що вона 19.04.2019 року звернулася з заявою до начальника ВДВС, в якій повідомила, що про належність саме їй на праві приватної власності павільйонів. Судом першої інстанції не враховано, що відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження умов недійсності чи фіктивності договору купівлі-продажу кіосків, у справі відсутній спір з приводу недійсності та/або фіктивності договору купівлі-продажу від 24.03.2014 р. Факт скасування у судовому порядку в адміністративній справі рішення міської ради від 21.06.2018 р. жодним чином не спростовує факту дійсності укладеного договору купівлі-продажу кіосків, позивач не була учасником адміністративної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради просить її залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що на виконанні у державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Матвієнка А.В. перебуває зведене виконавче провадження № 45944677 про стягнення боргу з ОСОБА_9 на користь фізичних та юридичних осіб. У зведеному виконавчому провадженні перебувають дев`ять проваджень, у трьох з яких стягувачем є Управління з питань комунального майна та земельних відносин:

- ВП № 51361528 з примусового виконання наказу № 917/2068/15 Я 30.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин боргу в розмірі 125 077,35 грн.;

- ВП № 53421040 з примусового виконання наказу № 917/1221/16 від 21.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин боргу в розмірі 163 033,57 грн.;

- ВП № 53685479 з примусового виконання наказу № 917/1752/15 від 06.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь Управління з питань комунального майна та земельних відносин боргу в розмірі 57 922,72 грн.

Головним державним виконавцем Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Поліщук Іриною Анатоліївною 30.05.2019 року проведено опис та арешт майна боржника ОСОБА_3 , а саме: торгівельного павільйону розміром 6,0 х 2,0 який був розміщений на площі Ярмарковій у м. Лубни. При описі майна ОСОБА_4 була відсутня, акт був підписаний ОСОБА_3 . Зберігачем описаного майна державним виконавцем було призначено Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради (а.с. 8-9,72-73).

Аналізуючі надані сторонами докази, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачем не доведено, що вона є власником саме того торгівельного павільону, розміром 6,0 х 2,0, який був описаний та арештований на площі Ярмарковій згідно постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30.05.2019 року.

Про те, що торгівельний павільйон розміром 6,0 х 2,0, який розміщений на площі Ярмарковій у м. Лубни, є власністю ОСОБА_9 свідчить заява ФОП ОСОБА_6 від 03.04.2014 року, адресована міському голові, про поновлення договору земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 12 кв.м. В заяві ОСОБА_6 вказує, що дані торгівельні павільони являються єдиними джерелом фінансового доходу як приватного підприємця (т.1 а.с. 74).

Крім того, 17.07.2018 року ОСОБА_9 звернулася до суду за захистом своїх прав із позовною заявою до Лубенської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Лубенської міської ради VII скликання від 21.06.2018 року «Про знесення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на площі Ярмарковій в м. Лубни». Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_9 вказує на те, що Лубенська міська рада 21.06.2018 року прийняла рішення, яким зобов`язала власників тимчасовиз споруд для провадження підприємницької діяльності, в тому числі і ФОП ОСОБА_6 , демонтувати належні їм тимчасові споруди, розташовані на площі ОСОБА_11 . При цьому, підставою позову ОСОБА_3 вказує порушення відповідачем по відношенню до неї гарантії стабільності суспільних відносин між органом місцевого самоврядування і юридичною особою. Тобто, звертаючись до суду ОСОБА_3 діяла саме як власник тимчасової споруди.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року, яке було залишенно без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 року, позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Лубенської міської ради від 21.06.2018 року «Про знесення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на площі Ярмарковій в м. Лубни» в частині, що стосується фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (т.1 а.с. 80-83, 84-87).

При розгляді вказаного позову ОСОБА_4 не була учасником судового процесу.

Відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 N 244, а саме п.2.19 вказано, що у разі змін, які відбулися у містобудівній документації на місцевому рівні, будівельних нормах, розташуванні існуючих будівель і споруд, інженерних мереж або з ініціативи суб`єкта господарювання, паспорт прив`язки може переоформлюватись на строк дії цього паспорта прив`язки або на новий строк.

Згідно п.2.20. вказаного порядку, встановлення тимчасових споруд (далі ТС) здійснюється відповідно до паспорта прив`язки, а п. 2.21.встановлює, що відхилення від паспорта прив`язки ТС не допускається.

Пунктом 2.30 Порядку передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу. Розміщення ТС самовільно забороняється.

Відповідно до п.4.1. Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у місті Лубни, затвердженого рішенням Лубенської міської ради від 30.10.2012 року для розміщення тимчасової споруди з використанням земель комунальної власності заявник подає заяву про надання дозволу на укладення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди з пакетом необхіднихї документів (т.1 а.с.89,90-96).

Таким чином, у випадку, якщо ОСОБА_4 стала новим власником павільонів, які були розміщені на площі ОСОБА_11 , вона мала оформити паспорт прив`язки об`єкту та укласти договір особистого строкового сервітуту.

Згідно відповіді відділу містобудування та архітектури виконавчої комітету Лубенської міської ради від 15.01.2020 року № 09-16/08 за період 24.03.2014 року по 15.01.2020 року громадянка ОСОБА_4 щодо оформленії паспорта прив`язки для розміщення тимчасових споруд на території місії Лубни не зверталася (т.1 а.с. 88).

Позивачем суду не надано жодного доказу отримання відповідної дозвільної документації для розміщення тимчасових споруд.

Щодо наданого позивачем договору купівлі-продажу, укладеного в простій письмовій формі між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 24.03.2014 року, суд першої інстанції вказав, що згідно п.1.2.1. найменування товару вказано як «кіоск металевий 2 шт. 2 х 3», що не є достатнім доказом того, що предметом договору були тимчасові споруди, розміщені на площі Ярмарковій в м. Лубни.

Суд першої інстанції також прийшов до висновку про те, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 18 листопада 2019 року, щодо зупинення реалізації арештованих постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Поліщук І.А. від 30.05.2019 р. ВП 53421040 про опис та арешт майна боржника майна торгових павільйонів площею 6 кв.м. кожний та які були вилучені 30.05.2019 року з Лубенського місцевого ринку, підлягають скасуванню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності на два торгівельні павільйони відповідно до умов договору купівлі-продажу від 24.03.2014 року, які описані та арештовані за постановою державного виконавця.

По справі вбачається, що два торгівельні павільйони є об`єктами рухомого майна, вони є тимчасовими спорудами, договір купівлі-продажу від 24.03.2014 р., на укладенні якого наполягає позивач, не підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В якості доказу по справі відповідачемУправлінням з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради надано Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Лубни, яке затверджене 30.10.2012 року рішенням Лубенської міської ради.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у разі переходу до позивача права власності на вказані торгівельні павільйони, то остання повинна була діяти у відповідності до порядку та умов розміщення тимчасових споруд, які визначені вказаним Положенням, чого нею зроблено не було. Навпаки, судом першої інстанції встановлено, що у 2018 році саме ОСОБА_3 , а не позивач, зверталася до суду з позовом на захист порушених прав з приводу прийняття міською радою рішення про знесення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не були повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме не досліджено факт придбання 24.03.2014 року у боржника ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) за договором купівлі-продажу спірних двох торгових павільйонів, які знаходилися на місцевому ринку, оскільки ці кіоски були об`єктом речових прав (рухомим майном) та могли бути відчужені їхнім власником на користь інших осіб, проте суд першої інстанції цей факт заперечується, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції повно досліджені фактичні обставини справи, відповідно встановлено характер спірних правовідносин та якими нормативно-правовими актами вони регулюються.

Доводи апеляційної скарги про те, шо у рішенні суду відсутнє посилання на те, яким нормативно-правовим актом передбачене обов`язкове погодження в органах місцевого самоврядування договорів купівлі-продажу торгових павільйонів та не конкретизовано у чому полягає обов`язок нового власника щодо отримання дозвільної документації на придбаний торговий об`єкт, який не використовувався позивачем у межах підприємницької діяльності, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки не впливає на вирішення спору, чи використовуються кіоски позивачем у підприємницькій діяльності. Якщо саме ці кіоски були описані та на них був накладений арешт, саме вони перебували на території місцевого ринку, то вони підпадають під дію вище вказаного Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Лубни, затвердженого 30.10.2012 року рішенням Лубенської міської ради.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не обгрунтовано, чому договір купівлі-продажу, укладений сторонами у письмовій формі, та ніким не оскаржений у судовому порядку, не може бути підставою для переходу права власності на рухоме майно від однієї особи до іншої, що судом першої інстанції не спростовано того факту, що за обопільною домовленістю із ОСОБА_6 вказані кіоски (торгові павільйони) були придбані позивачем у попереднього власника за ціною 15 000 грн., що матеріали справи не містять жодного документу на спростування договору купівлі-продажу від 24.03.2014 р., то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки з них вбачається, що відсутній між сторонами договору спір, який підлягає вирішенню у суді, а у серпні 2019 року позов про визнання права власності пред`явлено позивачем лише до відповідачів Управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету Лубенської міської ради, Лубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), які взагалі не були стороною договору купівлі-продажу від 24.03.2014 р., на дійсності якого наполягає позивач. Вказані відповідачі не перебувають у цивільно-правових відносинах з позивачем з приводу придбання позивачем кіосків та не мають цивільно-правового інтересу у цьому правочині. Відповідач ОСОБА_3 притягнута до участі у справі за ухвалою суду, позивач її не зазначала у числі відповідачів, що вказує на відсутність спору між сторонами. Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що спірний договір не підлягає державній реєстрації.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані показання свідків, які підтверджують факт придбання позивачем торгових кіосків у ОСОБА_9 , то в ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки у даному випадку показання свідків не є належними та допустимими доказами.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що у квітні 2019 року користувач кіосків ОСОБА_3 повідомляла позивача про те, що їй надійшло письмове повідомлення від ВДВС про опис та арешт кіосків і що вона 19.04.2019 року звернулася з заявою до начальника ВДВС, в якій повідомила, що про належність саме їй на праві приватної власності павільйонів, оскільки зазначене не впливає на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, вказане не є підставою для визнання за позивачем права власності на кіоски.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження умов недійсності чи фіктивності договору купівлі-продажу кіосків, що у справі відсутній спір з приводу недійсності та/або фіктивності договору купівлі-продажу від 24.03.2014 р., а факт скасування у судовому порядку в адміністративній справі рішення міської ради від 21.06.2018 р. жодним чином не спростовує факту дійсності укладеного договору купівлі-продажу кіосків, оскільки зазначені доводи навпаки вказують на відсутність спору між сторонами договору, якщо він мав місце. Предметом даного спору не були дійсність чи недійсність договору, тому відповідач не зобов`язаний надавати докази відносно цього. Факт звернення саме ОСОБА_3 з позовом до адміністративного суду у 2018 році за захистом порушених прав з приводу прийняття міською радою рішення про знесення тимчасових спору вказує на порушення саме її прав, а не позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов