ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1818/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ;

відповідачі не з`явились;

треті особи не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Богдана Леонідовича, Акціонерного товариства «Омега Банк», про скасування рішення про державну реєстрацію

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі по тексту - АТ «Альфа Банк», відповідач 1) та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни (далі по тексту Приватний нотаріус Сазонова О.М., відповідач 2) у якому просила суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень про реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.

Позовні вимоги, з урахуванням викладених змін підстав позову, обґрунтовані тим, що 15 липня 2008 року між позивачем та АТ «Сведбанк» було укладено іпотечний договір №2621/0708/71-155-Z-1 на забезпечення виконання зобов`язань укладеного між ними ж цього дня договору кредиту №2621/0708/71-155.

25 травня 2012 року між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі і за зазначеним кредитним договором, а у подальшому, 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за №2621/0708/71-155 від 15.07.2008 року.

07 листопада 2018 року Приватним нотаріусом Сазоновою О.М. було здійснено реєстраційний запис про підставу виникнення права власності у АТ «Альфа Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачу.

Посилаючись на те, що жодних договорів позивач з АТ «Альфа Банк» не укладала, а також на те, що договори купівлі-продажу прав вимоги, що укладені між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а у подальшому між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа Банк» укладені з порушенням вимог чинного законодавства, позивач вказує, що державна реєстрація належної їй на праві власності квартири за АТ «Альфа Банк» є незаконною, тому просить суд скасувати рішення Приватного нотаріуса Сазонової О.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень про реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на квартиру АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року відкрито провадження у даній справи, призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

10 жовтня 2019 року АТ «Альфа-Банк» надіслано відзив на позов, у якому представник відповідача 1 заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав у ньому викладених та просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

11 березня 2020 року позивачем надіслано на адресу суду відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 вересня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та заяві про зміну підстав позову, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Також послалася на те, що на час прийняття приватним нотаріусом спірного рішення про проведення державної реєстрації права власності, в Україні у відповідності до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюти» діяв тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження, а відтак рішення реєстратора не є законним та підлягає скасуванню.

Відповідачі і треті особи у судове засідання своїх представників не направили, будучи повідомленими про розгляд справи належним чином.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд бере до уваги, що відповідачі та треті особи були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні майже два роки, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторін відповідачів, які були належним чином повідомлені про день та час судового засідання, а свою правову позицію по справі представник відповідача 1 висловила у відзиві.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 3 ст. 12, чч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що 15 липня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2621/0708/71-155, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 100000 доларів США на строк з 15 липня 2008 року по 13 липня 2032 року включно зі сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом із можливістю їх зміни.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 15 липня 2008 року між його сторонами укладено іпотечний договір №2621/0708/71-155-Z-1, за умовами якого позичальник передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповідач 1, укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги.

Згідно із цими договорами відступлено відповідачу 1 - АТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитним договором №2621/0708/71-155.

У зв`язку з тим, що позивач належним чином не виконував умови кредитного договору, АТ «Альфа-Банк» 03.03.2018 року на адреси ОСОБА_1 було направлено повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, яке особисто отримано позивачем 10.03.2018 року.

07 листопада 2018 року Приватним нотаріусом Сазоновою О.М. прийнято рішення про держану реєстрацію прав та обтяжень за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач посилаючись на те, що жодних договорів позивач з АТ «Альфа Банк» не укладала, а також на те, що договори купівлі-продажу прав вимоги, що укладені між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а у подальшому між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа Банк» укладені з порушенням вимог чинного законодавства, а також на те, що реєстрація права власності за відповідачем 1 відбулась під час дії мораторію на таке відчуження, просить скасувати рішення Приватного нотаріуса Сазонової О.М. від 07 листопада 2018 року за номером 28861177.

Водночас, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження та внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом (ст. 3 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У той же час, позивачем в позові не заявлено вимогу про припинення права власності відповідача на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити з його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 26 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до АТ «Альфа-Банк» в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки без одночасного припинення права власності відповідача 1 на зазначене нерухоме майно, обраний позивачем спосіб захисту не зможе захистити його порушене право.

Окрім того, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТзОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)».

У зв`язку з наведеним також не підлягають задоволенню вимоги до Приватного нотаріуса Сазонової О.М., оскільки позов в цій частині заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк» та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дмуха Богдана Леонідовича, Акціонерного товариства «Омега Банк», про скасування рішення про державну реєстрацію - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.