ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 липня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 747/406/20

Головуючий у першій інстанції Тіщенко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/398/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Губар В.С., Євстафіїва О.К.,

секретарі: Бивалькевич Т.В., Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Трибуна плюс»,

дата та місце складання повного тексту рішення: 28 грудня 2020 року, смт.Талалаївка,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію інформації, поширеної відповідачем в Талалаївській районній газеті «Трибуна хлібороба» №39 (9457) від 24 вересня 2020 року у статті під назвою «А влада під ручку з криміналом…»; про зобов`язання ОСОБА_2 не пізніше п`яти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом опублікування тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі; про стягнення моральної шкоди у сумі 100000 грн за поширення інформації, що не відповідає дійсності й принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Президента України №270/2020-рп від 14 квітня 2020 року позивачку призначено головою Талалаївської районної державної адміністрації. Постановою Талалаївської селищної територіальної виборчої комісії Прилуцького району Чернігівської області № 6 від 21 вересня 2020 року «Про реєстрацію кандидатів на посаду Талалаївського селищного голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року» її зареєстровано кандидатом на посаду Талалаївського селищного голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року та видано посвідчення кандидата.

Зазначає, що ОСОБА_2 24 вересня 2020 року в Талалаївській районній газеті «Трибуна хлібороба» №39 (9457) опублікував статтю «А влада під ручку з криміналом…», в якій поширив відомості, які є недостовірними та такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача. А саме: «відверто товариські стосунки ОСОБА_3 з одіозним ОСОБА_4 , проти якого відкрито ряд кримінальних проваджень, прийнято низку судових ухвал: Бахмацьким районним судом, Зарічним районним судом міста Суми, Роменським міськрайонним судом Сумської області, Новозаводським районним судом м.Чернігова. Працівниками поліції проводяться заходи по виявленню причетності ОСОБА_5 та пов`язаних з ним осіб до вчинення кримінальних правопорушень щодо мешканців селища Талалаївка та району. Зокрема, за фактами умисного підпалу автомобіля ВАЗ-2110 ОСОБА_6 , підпалу гаража ОСОБА_7 , підпалу автомобілів, які належать ОСОБА_8 , ОСОБА_2 з Талалаївки та багато інших кримінальних злочинів. Це лише дещо з того, що інкримінується ОСОБА_9 »; «Незважаючи на все це ОСОБА_10 чи не щоденний завсідник у кабінеті голови райдержадміністрації ОСОБА_3 заради ж чаювання він відвідує першу посадову особу району з такою настирною систематичністю. І ніяк не віриться, що керівник району нічогісінько не знає про кримінальний бік життя свого візаві. І які, цікаво, проблеми може вирішувати керівник району в ході системних зустрічей із кримінальних справ майстром?»; «Підприємці обурювались тим, що ОСОБА_10 будучи впевненим, що він зі своїм оточенням проведе на посаду голови ОТГ ОСОБА_11 , вже визначає, хто і на який посадах буде працювати, а кому доведеться залишитись без роботи…»; «Та які б виправдання своїм стосункам з ОСОБА_4 не наводила б ОСОБА_12 , очевидним залишається факт: районна влада в особі голови РДА залишається під ручку з криміналом. А такий конгломерат завжди стає злочинним, що особливо небезпечно для будь-якого соціуму, в тому числі і для об`єднаної територіальної громади. І дуже буде прикро, коли розбудова самоврядних структур, новоутворених громад у черговий раз спотикнеться об гримучу суміш влади і криміналу».

Позивачка зазначила, що дана інформація не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та її ділову репутацію, як голови Талалаївської РДА. Пояснила, що ОСОБА_13 є другом дитинства позивача, з яким вона по даний час підтримує товариські стосунки та директором ТОВ «ТАЛАГРОКАР», яке знаходиться по АДРЕСА_1 , займається вирощуванням сільськогосподарських культур на території Талалаївського району. Дійсно з дня призначення позивача на посаду голови РДА ОСОБА_13 декілька разів заходив до неї в кабінет.

Твердження відповідача у оскаржуваній статті про те, що відносно ОСОБА_13 порушено кримінальні провадження судами не відповідають дійсності, оскільки згідно з розміщеною на сайті Судової влади інформацією названі відповідачем суди вироків щодо ОСОБА_13 не ухвалювали, також відсутні щодо нього кримінальні провадження. Як не відповідає дійсності, що ОСОБА_10 чи не щоденний завсідник у її кабінет, з яким вона систематично зустрічається та залишається під ручку з криміналом. Поширена відповідачем інформація не є оціночним судженням, суб`єктивною думкою, критикою діяльності, тощо, навпаки, недостовірна інформація викладається як факт, що не передбачає двозначного тлумачення. Тобто обставина тісних зав`язків позивача з криміналом і такий конгломерат завжди стає злочинним, що особливо небезпечно для будь-якого соціуму, в тому числі і для територіальної громади, повідомляється чітко, точно та є констатацією факту. Поширена відповідачем інформація порушує особисті немайнові права позивачки, зокрема, право на повагу до гідності та честі, ділову репутацію та недоторканість.

Позивачка зазначила, що вказаним твердженням відповідач фактично висвітлює нібито незаконну діяльність позивача, як голови райдержадміністрації, та формує відповідну негативну думку у громади, органу місцевого самоврядування, що є неприпустимим. Також поширена відповідачем інформація підриває авторитет позивачки та ділову репутацію у селищі та районі, оскільки її висвітлено як таку, що тісно пов`язана з криміналом, і обрання її селищним головою приведе до утворення злочинного конгломерату і новоутворена громада у черговий раз спотикнеться об гримучу суміш влади і криміналу. Поширена інформація формує думку серед громади, що позивач має тісні зв`язки з криміналом і займається незаконною діяльністю. В статті міститься інформація, що носить стверджувальний характер, в ній йдеться про встановлені факти, така інформація є негативною і завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, оскільки дискредитує її як голову райдержадміністрації та кандидата на посаду селищного голови.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7088 грн понесених судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є публічною особою, а тому свідомо відкрита для прискіпливого контролю за своєю діяльністю, інформація, поширена відповідачем, стосується виключно професійної діяльності позивачки, а не її приватного життя, жодної негативної чи недостовірної інформації відносно позивачки стаття не містить. Крім того, зміст статті дає читачеві можливість самостійно зробити висновки і дати оцінку її змісту, стаття не містить недостовірної фактичної інформації саме про позивачку, а є викладенням подій, що відбувались за участі автора, і є оцінкою подій, що відповідно до норм матеріального права не підлягає спростуванню. Оскаржувані судження у статті були коментарями у контексті публічної діяльності позивачки, а також стосувалися питань, які становлять суспільний інтерес. З огляду на зазначену природу оскаржуваних тверджень суд вважав, що вони мають розглядатися у контексті оскаржуваної статті у цілому як оціночні судження, а не чисті твердження щодо фактів.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу позовної заяви.

Позивачка зазначає, що стаття «А влада під ручку з криміналом…» містить інформацію, що носить стверджувальний характер, в ній йдеться мова про факти щодо кримінального минулого ОСОБА_13 , така інформація є неправдивою, негативною та завдає шкоди її честі, гідності та діловій репутації, оскільки саме її дискредитує як голову райдержадміністрації та кандидата на посаду селищного голови. Висновки ж суду суперечать фактичним обставинам справи та вимогам ст.32 Конституції України, ст.ст.76, 89, 90, 95, 263 ЦПК України і є незаконними та необґрунтованими.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 липня 2019 року у справі №686/7636/17 та від 12 березня 2020 року у справі №686/7636/17.

Крім того, сторона позивачки зазначає, що внаслідок поширення відповідачем негативної недостовірної інформації, що принижує її честь, гідність, ділову репутацію, ОСОБА_1 перебуває у стані морального пригнічення та дискомфорту, втратила спокій, відчуває моральні страждання, а це негативно впливає на стан здоров`я, самопочуття, настрій, через що підвищується тиск і відповідно, є необхідність у лікуванні.

У визначений судом строк відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надійшов. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розпорядженням Президента України №270/2020-рп від 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 призначено головою Талалаївської районної державної адміністрації та видано посвідчення голови РДА (а.с.12, 13).

Постановою Талалаївської селищної територіальної виборчої комісії від 21 вересня 2020 року №6 ОСОБА_1 зареєстровано кандидатом на посаду Талалаївського селищного голови на місцевих виборах 25 жовтня 2020 року та видано посвідчення кандидата (а.с.14, 15).

У Талалаївській районній газеті «Трибуна хлібороба» №39 (9457),четвер, 24 вересня 2020 року розміщена стаття ОСОБА_14 «А влада під ручку з криміналом….». В даній статті зазначено: «відверто товариські стосунки ОСОБА_3 з одіозним ОСОБА_4 , проти якого відкрито ряд кримінальних проваджень, прийнято низку судових ухвал: Бахмацьким районним судом, Зарічним районним судом міста Суми, Роменським міськрайонним судом Сумської області, Новозаводським районним судом м.Чернігова. Працівниками поліції проводяться заходи по виявленню причетності ОСОБА_5 та пов`язаних з ним осіб до вчинення кримінальних правопорушень щодо мешканців селища Талалаївка та району. Зокрема, за фактами умисного підпалу автомобіля ВАЗ-2110 ОСОБА_6 , підпалу гаража ОСОБА_7 , підпалу автомобілів, які належать ОСОБА_8 , ОСОБА_2 з Талалаївки та багато інших кримінальних злочинів. Це лише дещо з того, що інкримінується ОСОБА_9 »; «Незважаючи на все це ОСОБА_10 чи не щоденний завсідник у кабінеті голови райдержадміністрації ОСОБА_3 . Не заради ж чаювання він відвідує першу посадову особу району з такою настирною систематичністю. І ніяк не віриться, що керівник району нічогісінько не знає про кримінальний бік життя свого візаві. І які цікаво проблеми може вирішувати керівник району в ході системних зустрічей із кримінальних справ майстром?»; «Підприємці обурювались тим, що ОСОБА_10 будучи впевненим, що він зі своїм оточенням проведе на посаду голови ОТГ ОСОБА_11 , вже визначає, хто і на який посадах буде працювати, а кому доведеться залишитись без роботи…»; «Та які б виправдання своїм стосункам з ОСОБА_4 не наводила б ОСОБА_12 , очевидним залишається факт: районна влада в особі голови РДА залишається під ручку з криміналом. А такий конгломерат завжди стає злочинним, що особливо небезпечно для будь-якого соціуму, в тому числі і для об`єднаної територіальної громади. І дуже буде прикро, коли розбудова самоврядних структур, новоутворених громад у черговий раз спотикнеться об гримучу суміш влади і криміналу» (а.с.16-17).

Згідно інформацій щодо стадій розгляду справ та звітів про автоматизований розподіл, доступних з 01 вересня 2015 року по Новозаводському районному суду м.Чернігова, Бахмацькому районному суду Чернігівської області, Зарічному районному суду м.Суми, Роменському міськрайонному суду Сумської області відсутні кримінальні провадження, де стороною є ОСОБА_13 (а.с.18-21).

Згідно інформації ДП «Національні інформаційні системи» щодо ТОВ «ТАЛАГРОКАР», місцезнаходження якої АДРЕСА_1 , керівником даної юридичної особи є ОСОБА_13 , державна реєстрація проведена 19 червня 2019 року (а.с.22).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно юридичної особи ТОВ «Трибуна плюс», місцезнаходження вул.Центральна, 3 смт.Талалаївка Чернігівської області, керівником даної юридичної особи є ОСОБА_15 , дата державної реєстрації 24 березня 2017 року (а.с.23).

З довідки МВС серії ІІА №1926739 вбачається, що за обліками МВС ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 15 жовтня 2020 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с.68).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно громадської організації «Спортивний клуб «Пітон» дана юридична особа знаходиться по АДРЕСА_1 , керівник даної організації ОСОБА_13 , дата реєстрації 16 березня 2017 року (а.с.163).

Згідно копії свідоцтва про шлюб 15 лютого 2008 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_17 (а.с.164). На ОСОБА_13 зареєстровано транспортний засіб LAND ROVER білого кольору з 29 грудня 2018 року (а.с.164).

Інших доказів матеріали справи не містять.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Відповідно до п.1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України визначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до пункту 24 даної постанови, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач є публічною особою, а тому вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, суд повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі).

Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

Суд першої інстанції правильно зазначив норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Подаючи позов, позивачкою заявлено загальну вимогу про визнання інформації в статті «А влада під ручку з криміналом…», проте в прохальній частині позовної заяви не конкретизує, які саме висновки в даній статті є недостовірними, порочать її честь, гідність та ділову репутацію. Також, в чому саме полягає порушення особистого немайнового права ОСОБА_1 , позивач не вказала.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів зважає, що фактична інформація, поширена у оспорюваній статті, стосується ОСОБА_13 , а не позивачки, при цьому в даній інформації не йдеться про діяльність самої ОСОБА_1 , вказана інформація не стосується особи позивачки і не є такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 та не порушує її особисті немайнові права.

Так, перевіряючи вислови, які на думку позивачки принижують її честь, гідність та ділову репутацію, суд звертає увагу на те, що вислів:

- «відверто товариські стосунки ОСОБА_3 з одіозним ОСОБА_4 , проти якого відкрито ряд кримінальних проваджень, прийнято низку судових ухвал: Бахмацьким районним судом, Зарічним районним судом міста Суми, Роменським міськрайонним судом Сумської області, Новозаводським районним судом м.Чернігова. Працівниками поліції проводяться заходи по виявленню причетності ОСОБА_5 та пов`язаних з ним осіб до вчинення кримінальних правопорушень щодо мешканців селища Талалаївка та району. Зокрема, за фактами умисного підпалу автомобіля ВАЗ-2110 ОСОБА_6 , підпалу гаража ОСОБА_7 , підпалу автомобілів, які належать ОСОБА_8 , ОСОБА_2 з Талалаївки та багато інших кримінальних злочинів. Це лише дещо з того, що інкримінується ОСОБА_9 » лише опосередковано стосується позивачки. У даному вислові не йдеться про саму ОСОБА_1

- «Незважаючи на все це ОСОБА_10 чи не щоденний завсідник у кабінеті голови райдержадміністрації ОСОБА_3 . Не заради ж чаювання він відвідує першу посадову особу району з такою настирною систематичністю. І ніяк не віриться, що керівник району нічогісінько не знає про кримінальний бік життя свого візаві. І які цікаво проблеми може вирішувати керівник району в ході системних зустрічей із кримінальних справ майстром?», не свідчить, що в даному випадку ОСОБА_1 вчиняються будь-які дії, а містять припущення, особисті роздуми відповідача. При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що сама позивачки визначає, що спілкується з ОСОБА_18 , має з ним дружні стосунки та він дійсно декілька разів заходив до неї в кабінет.

- «Підприємці обурювались тим, що ОСОБА_10 будучи впевненим, що він зі своїм оточенням проведе на посаду голови ОСОБА_19 , вже визначає, хто і на який посадах буде працювати, а кому доведеться залишитись без роботи…», не має стверджувального характеру, оскільки голова ОТГ обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному Законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі.

- «Та які б виправдання своїм стосункам з ОСОБА_4 не наводила б ОСОБА_12 , очевидним залишається факт: районна влада в особі голови РДА залишається під ручку з криміналом. А такий конгломерат завжди стає злочинним, що особливо небезпечно для будь-якого соціуму, в тому числі і для об`єднаної територіальної громади. І дуже буде прикро, коли розбудова самоврядних структур, новоутворених громад у черговий раз спотикнеться об гримучу суміш влади і криміналу», даний вислів є припущенням автора та оціночним судженням.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стаття не порушує права позивачки на повагу до її честі, гідності чи ділової репутації. Відтак рішення суду є законним, обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

В рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

Крім того, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Відповідно до частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини зауважує, термін «приватне життя» є широким поняттям, що не має вичерпного визначення, і поширюється на безліч аспектів самоідентифікації людини, наприклад, на ім`я особи та зображення, і включає в себе її фізичну та психологічну цілісність. Репутація і честь людини є частиною її самоідентифікації і психологічної цілісності, а тому також охоплюються поняттям приватне життя (BOGOMOLOVA v.RUSSIA, №13812/09, §51, ЄСПЛ, 20 червня 2017 року).

ЄСПЛ 02 червня 2016 року (остаточне рішення 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі №61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статті 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

За загальновизнаними визначеннями честь це суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини; гідність це самооцінка особою своїх моральних і соціальних якостей; честь є мірою гідності особи, отже, ці категорії взаємопов`язані; репутація це суспільно-позитивна оцінка соціальних якостей людини; ділова репутація це суспільно-позитивна оцінка трудових, професійних якостей особи, виконання взятих на себе зобов`язань, почуття відповідальності за виконану роботу; ділова репутація і це більш вузьке поняття ніж честь або репутація, оскільки охоплює оцінку особи лише у сфері суспільно-виробничих відносин.

Під приниженням честі та гідності фізичної особи розуміється поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сім`ї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань.

Приниженням ділової репутації фізичної особи, є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати її діяльності у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Доводи апеляційної скарги, що стаття «А влада під ручку з криміналом…» містить інформацію, що носить стверджувальний характер, в ній йдеться про встановлені факти, така інформація є негативною та завдає шкоди її честі, гідності та діловій репутації, оскільки саме її дискредитує як голову райдержадміністрації та кандидата на посаду селищного голови, колегією суддів відхиляються, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та встановленими фактами.

Доводи апеляційної скарги, що висновки суду суперечать фактичним обставинам справи та вимогам ст.32 Конституції України, ст.ст.76, 89, 90, 95, 263 ЦПК України, є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 липня 2019 року у справі №686/7636/17 та від 12 березня 2020 року у справі №686/7636/17, відхиляються апеляційним судом, оскільки у постанові від 17 липня 2019 року у справі №686/7636/17 суд дійшов висновку, що дійсно висловлювання відповідача є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню, а зазначена постанова від 12 березня 2020 року у справі №686/7636/17 з таким же номером.

Зважаючи на те, що стаття не порушує честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 , та з урахуванням положень ст. 31 ЗУ «Про інформацію» відхиляються також доводи апеляційної скарги щодо моральної шкоди

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих стороною позивача при розгляді справи.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 липня 2021 року.

Головуючий: Судді: