Провадження № 22-ц/812/1255/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Миколаїв

справа № 486/1923/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Лівінського І. В., Шаманської Н.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційні скарги

товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАВЕСТ»

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 06 травня 2021 року суддею Савіним О.І. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), та додаткове рішення цього ж суду від 26 травня 2021 року у цивільній справі за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАВЕСТ» до

ОСОБА_1

про стягнення штрафних санкцій

за порушення умов цивільно-правової угоди,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ТОВ «УКРАВЕСТ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про порушення умов цивільно-правової угоди.

Позивач зазначав, що 01 липня 2019 року між ним та ОСОБА_1 укладено цивільно-правову угоду № 17/Н, за якою відповідач взяв на себе зобов`язання виконати будівельно-монтажні роботи на енергоблоці № 3 Відокремленого підрозділу Южно-Української атомної електричної станції, у строк до 31 грудня 2019 року. 13 серпня 2019 року о 14 год 15 хв відповідач, нехтуючи правилами виконання робіт на небезпечних об`єктах, з`явився на енергоблок № 3 у стані алкогольного сп`яніння, про що були складені відповідні акти. Цього ж дня ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, не урахувавши того, що за умовами угоди, її може бути розірвано лише за погодженням сторін.

Посилаючись на пункт 3.7. Угоди, яким передбачено штраф у розмірі 70 000 грн. за перебування на робочому місці в нетверезому стані, ТОВ «УКРАВЕСТ» просило стягнути з ОСОБА_1 93 352 грн., з яких: 70 000 грн. штрафу, 23 071 грн. упущеної вигоди, 189 грн. 3% річних, 92 грн. інфляційних втрат, та 1 200 грн. витрат на придбання спецодягу для відповідача.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що не перебував на режимному об`єкті у стані алкогольного сп`яніння, звільнився з роботи у ТОВ «УКРАВЕСТ» за власним бажанням, отриманий у відповідача спецодяг був не новим та його вартість була відрахована з його першої заробітної плати, акти про появу на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння вважає сфальсифікованими після його звернення з позовом про стягнення заробітної плати.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено з посиланням на його недоведеність.

Додатковим рішенням цього ж суду від 26 травня 2021 року з ТОВ «УКРАВЕСТ» на користь ОСОБА_1 стягнуто 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційних скаргах ТОВ «УКРАВЕСТ» просило рішення від 06 травня 2021 року та додаткове рішення від 26 травня 2021 року скасувати та задовольнити позовні вимоги. Апелянт посилався на ті ж обставини, якими обґрунтовував позов та на доведеність позовних вимог, зокрема поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Правом відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористався.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга на рішення Южноукраїнського міського суду від 06 травня 2021 року задоволенню не підлягає, а на додаткове рішення цього ж суду від 26 травня 2021 року підлягає задоволенню частково.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2019 року між ТОВ «УКРАВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено цивільно-правову угоду № 17/Н.

Пунктом 1.2 угоди визначено, що замовник доручає а виконавець бере на себе зобов`язання виконати будівельно-монтажні роботи на енергоблоці № 3 ВП ЮУ АЕС та передати виконані роботи замовнику у встановлені угодою строки.

За пунктом 3.7 угоди за перебування на робочому місці у нетверезому стані карається штрафом у розмірі 70 000 грн. (а.с. 20-21).

13 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням (а.с. 22).

Згідно інформації комплексу контролю за проходами осіб через контрольно-перепускні пункти в захищену зону ЮУ АЕС, 13 серпня 2019 року ОСОБА_1 пройшов на територію ЮУ АЕС о 7 год 46 хв, а залишив її об 11 год 39 хв (а.с. 103-106).

Зі складеного представниками ТОВ «УКРАВЕСТ» акту про перебування ОСОБА_1 на об`єкті у нетверезому стані, вбачається, що він складений о 14 год 15 хв 13 серпня 2019 року. При цьому з акту не вбачається у який саме час та на якому саме об`єкті ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані, тоді як з матеріалів справи вбачається, що о 14 год 15 хв на території ЮУ АЕС він вже не перебував (а.с. 23, 44).

Згідно зі статтею 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тобто, договір між організацією (підприємством, установою тощо) і ромадянином на виконання останнім певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Укравест про встановлення факту трудових відносин, встановлено наявність між сторонами відносин, які фактично виникли з трудового договору, а не з договору підряду, а тому спір було вирішено за правилами КЗпП України.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також судом встановлено, що жодних договорів про матеріальну відповідальність між ТОВ «УКРАТЕСТ» та ОСОБА_1 не укладалось.

За такого, на думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи, дав вірну оцінку наявним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00, від 18 липня 2006 року).

Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ «УКРАВЕСТ» на додаткове рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілення між сторонами судових витрат, понесених під час розгляду справи.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та співрозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що оцінивши вартість участі у судових засіданнях у 500 грн. за кожне судове засідання, до оплати враховано 3 500 грн., тобто за шість судових засідань, тоді як фактично, у період з 24 квітня 2020 року по 01 лютого 2021 року (включені до акту від 17.03.2021 року), відбулося всього чотири засідання, на які представником витрачено близько трьох годин. За таких обставин колегія суддів вважає достатнім розмір гонорару за ці послуги у розмірі 1 500 грн.

Розмір гонорару за надання інших послуг аналіз документів, аналіз судової практики та нормативно правових актів, складання відзиву на позовну заяву, складання запитів та клопотань, ураховуючи фактичні обставини справи та її складність, колегія суддів вважає достатнім у розмірі 3 500 грн.

Отже, стягненню з ТОВ «УКРАВЕСТ» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає 5 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Доводи апелянта про недоведеність цих витрат спростовуються договором про надання правничої допомоги № 120120 від 12 січня 2020 року, актом до нього від 17 березня 2021 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 3 від 17 березня 2021 року, які подавались до суду першої інстанції 7 травня 2021 року (а.с. 48-53, 184, 185).

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції від 06 травня 2021 року є достатньо мотивованим та таким, що відповідає нормам закону.

Додаткове рішення цього ж суду від 26 травня 2021 року, з урахуванням реальності, дійсності та необхідності часу адвоката, потрібного для надання правничої допомоги у достатньому обсязі, підлягає зміні зі зменшенням розміру витрат на правову допомогу до 5 000 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАВЕСТ» на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 травня 2021 року залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАВЕСТ» на додаткове рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення змінити, зменшивши розмір стягнення з ТОВ «УКРАВЕСТ» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу з 10 000 грн. до 5 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 23 липня 2021 року