Справа № 661/1842/20
Провадження № 2/661/28/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Нова Каховка

Новокаховського міського суду Херсонської області

Суддя Ведяшкіна Ю.В.

секретар судового засідання Бірючової О.В.

у цивільній справі № 661/1842/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири, що є у спільній сумісній власності подружжя та стягнення грошової компенсації.

У відкритому судовому засіданні брали участь:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача Стукан Ю.О.

у с т а н о в и в:

30 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд: визнати за нею право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 131,3 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 148 143,50 грн.; право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 припинити; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5385 грн., на залучення експерта в розмірі 2000 грн., та на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн., а всього 22385,50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 01 березня 2014 року по 17 квітня 2020 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В період шлюбу подружжям придбано: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . До розірвання шлюбу відповідачем було продано автомобіль марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , кошти від продажу автомобіля відповідачем не були використані в інтересах сім`ї, а були ним використані в своїх особистих інтересах, оскільки відповідач вважає зазначене майно своїм особистим майном, тому вона вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом.

15.05.2020 року ухвалою суду позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

05.06.2020 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути з позивача судові витрати в розмірі 15800 грн. (з яких 15000 грн. витрати на професійну правничу допомогу, 800 грн. витрати, пов`язані із залученням спеціаліста з оцінки майна), посилаючись на те, що відповідач не оспорює факт придбання квартири АДРЕСА_1 загальною площею 131,3 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. та автомобіля марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в період шлюбу, але відповідач повністю заперечує факт продажу автомобіля без згоди позивача, посилаючись на те, що рішення про продаж автомобіля було прийнято подружжям влітку 2019 року з метою придбання іншого автомобіля. Спірний автомобіль був проданий в жовтні 2019 року за усною згодою позивача з наступною передачею належної позивачці частини коштів від продажу автомобіля.

25.06.2020 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити, невизнаючи обставини наведені відповідачем у відзиві та наполягаючи на тому, що вони припинили спільне проживання та ведення спільного проживання з липня 2019 року, про що нею було зазначено в позові про розірвання шлюбу та не заперечувалося відповідачем.

20.10.2020 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ярова С.В. позов підтримали з тих же підстав та просили його задовольнити.

При цьому позивач наполягала на тому, що вони з відповідачем, як подружжя припинили спільно проживати влітку 2019 року, тому відповідач перевіз її з речами до батьків, пізніше вона дізналася, що відповідач підтримував стосунки з іншою жінкою; тому відповідно будь якого спілкування щодо продажу спірного автомобіля між ними не було, переговорів щодо добровільного розподілу спільного майна відповідач не ініціював та грошових коштів в якості компенсації вартості 1/2 частки автомобіля не пропонував та не передавав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Стукан Ю.О. позов в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 визнали, а позов в частині стягнення з відповідача компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не визнали, посилаючись на те, що спірний автомобіль був проданий за згодою позивачки, після чого вартість 1/2 частини автомобіля була передана позивачці.

Заслухавши пояснення сторін, свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 (відповідача), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 березня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новокаховського міського суду від 16.03.2020 року.

За час шлюбу подружжям було придбано: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (договір купівлі продажу від 30.06.2016 року), право власності на яку оформлено на ОСОБА_2 ;

та автомобіль марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який було оформлено на ОСОБА_2 , що сторонами не оспорюється.

19.10.2019 року ОСОБА_2 згідно договору купівлі продажу, оформленому Територіальним сервісним центром МВС № 6545 в Херсонській області, продав автомобіль марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за 275000 грн.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає доведеним, що об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_8 є:

трикімнатна квартира АДРЕСА_1 ;

та автомобіль марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що сторонами не оспорюється.

Та враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в частині спірної квартири, тому позов в цій частині, щодо визнання за кожною стороною право власності на 1/2 частку спірної квартири підлягає задоволенню.

Установивши, що автомобіль марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.

Такий висновок узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Визначаючи дійсну (ринкову) вартість спірного автомобіля на час розгляду справи, суд бере до уваги вартість, визначену договором купівлі продажу автомобіля від 19.10.2019 року, згідно якого спірний автомобіль продано за 275000 грн.

При цьому твердження відповідача про те, що в договорі купівлі продажу зазначена завищена ціна, суд не приймає до уваги, оскільки таке твердження не підтверджується належними доказами.

Наданий позивачем висновок № 38/12-19 експертного автотоварознавчого дослідження спірного автомобіля від 17.12.2019 року, суд до уваги не приймає, оскільки він був наданий без дослідження спірного автомобіля.

З цієї ж причини суд не приймає до уваги наданий відповідачем Звіт про незалежну оцінку транспортного засобу від 04.06.2020 року.

При цьому показання відповідача (які ним також надані при допиті в якості свідка) про те, що він заперечує факт продажу автомобіля без згоди позивача, посилаючись на те, що рішення про продаж автомобіля було прийнято подружжям влітку 2019 року з метою придбання іншого автомобіля, та про те, що ще до продажу автомобіля, в другій половині вересня 2019 року, він передав позивачці 8000 доларів США; суд не бере до уваги та визнає такі показання неналежним доказом, оскільки хоча показання про існування домовленості подружжя про продаж автомобіля з метою придбання іншого автомобіля, підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , але всі наведені особи повідомляли про наявність такої домовленості ще під час спільного проживання подружжя, які планували після цього в інтересах сім`ї придбати автомобіль з кращими якостями, але з матеріалів справи вбачається, що відповідачем спірний автомобіль було продано вже після припинення спільного проживання сторонами, тобто сторонами не було реалізовано плани по придбанню для сім`ї кращого автомобіля, та відповідачем не доведено належними та допустимими доказами існування такої домовленості після припинення спільного проживання з метою розподілу спірного майна, тобто наведені показання відповідача не входять до предмету доказування по зазначеному спору.

Що стосується показань відповідача про те, що ще до продажу автомобіля, в другій половині вересня 2019 року, він передав позивачці 8000 доларів США, з метою розв`язання сопору про поділ спірного майна, суд до уваги не приймає та визнає такі показання недопустимими доказами, враховуючи зацікавленість відповідача в результатах розгляду зазначеної справи, відсутність інших, передбачених законом засобів доказування на підтвердження цієї обставини.

З цих же підстав суд не приймає до уваги аналогічні показання свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про те, що в їх присутності під час спільного сімейного відпочинку вони чули як сторони обговорювали можливість продажу спірного автомобіля з метою придбання для сім`ї кращого автомобіля, та щодо повідомлення вказаним свідкам відповідачем інформації щодо передання ним позивачці грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля; та показання свідка ОСОБА_5 , відповідно до яких зі слів дочки їй відомо, що ще під час спільного проживання вони планували продати спірний автомобіль з метою придбання іншого.

Показання свідка ОСОБА_4 , наданий позивачем відеозапис та аудиозапис телефонної розмови, суд не приймає до уваги як неналежні докази, оскільки вони не містять інформації щодо предмету доказування.

Посилання представника відповідача на те, що позивачем не доведено факт використання відповідачем коштів від продажу спірного автомобіля не в інтересах сім`ї, суд визнає безпідставним, оскільки позивачем доведено, що на момент продажу спірного автомобіля, 19.10.2019 року, подружжя разом не проживало, спільне господарство не вело, що відповідачем в судовому засіданні не оспорювалось, а посилання відповідача на те, що ним передані позивачу 8000 доларів США, судом визнано голослівним, в тому числі, оскільки відповідач не зміг повідомити точну дату, час, місце та обставини передачі зазначеної ним суми та не зміг обґрунтувати чому він посилається саме на таку суму коштів, оскільки половина вартості спірного транспортного засобу коштує знач менше, а при врахування вартості 1/2 частки спірної квартири, така сума повинна бути значно більшою, та крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами йшли перемовини щодо компенсації вартості 1/2 частки спірної квартири.

За таких підстав, враховуючи, що позивачем не заявлялась позовна вимога про визнання права власності на 1/2 частку спірного автомобіля, та з матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль вибув з права власності подружжя, тому позовна вимога про припинення право спільної сумісної власності на автомобіль марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , задоволенню не підлягає.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пов`язанні зі сплатою судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 3326,98 грн.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.

Пунктом третім частини другої статті 141 ЦПК України, передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., оскільки саме на цю суму підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі та заява про їх відшкодування і розрахунок були надані у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з квітня 2020 року, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому, клопотання представника відповідача про зменшення таких витрат задоволенню не підлягає за необґрунтованістю, оскільки представником відповідача завлено аналогічний розмір відшкодування втрат на правничу допомогу, що свідчить про співмірність таких витрат.

При цьому, понесенні позивачем витрати пов`язанні із проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 2000,00 грн. відшкодуванню не підлягають, оскільки вказаний висновок при розгляді справи відхилений судом.

Також, виходячи з вище викладених норм, враховуючи обсяг задоволених вимог, відшкодуванню не підлягають понесенні відповідачем витрати: пов`язанні із проведенням експертизи у розмірі 800,00 грн. та на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ч. 4, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку квартири, що є у спільній сумісній власності подружжя та стягнення грошової компенсації задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 131,3 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки MAZDA 3, 2015 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 137 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3326,78 грн., та на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн., а всього 18326,78 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дні вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю. В. Ведяшкіна