УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

17.03.2021

м. Одеса

Справа № 521/1274/21

Провадження № 2/522/5884/21

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Кріль Х.С. розглянула заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мельник А.С. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором розписки.

ВСТАНОВИВ:

11.03.2021 до суду надійшла справа ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Позивач просить стягнути на її користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 15 782 дол. США, що еквівалентно 444 518,78 грн. за курсом НБУ станом на 26.01.2021.

17.03.2021 відкрито провадження в справі.

Також подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності (1/2) ОСОБА_2 ;

- накладення арешту на усі наявні банківські рахунки, на яких містяться грошові кошти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в межах ціни позову, яка складає 15 782 доларів США (444 518,78 грн. за курсом НБУ станом на 26.01.2021);

- заборони вчиняти певні дії, а саме: заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїжджати за межі України на час розгляду справи.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Необхідність забезпечення позову ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відчуження відповідачем належного йому рухомого майна, може зробити не можливим або значно утруднить виконання рішення суду.

Частинами 1 і 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Предметом позову у справі є стягнення боргу за договором позики у розмірі 444 518,78 грн.

Законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

З наведеного слідує, що відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, чи на яких рахунках та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Разом з тим, звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти наможливих банківських рахунках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач не надав жодних доказів щодо наявності у власності відповідачів конкретних рахунків та наявності коштів на них, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 150 ЦПК України. Відсутність відомостей про рахунки позбавляє можливості суд вирішити питання про забезпечення позову та в свою чергу унеможливлює накладення на них арешту.

Окрім накладення арешту на кошти, позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 .

Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заначене майно належить відповідачу на праві власності. Водночас, згідно з відомостями про державну реєстрацію обтяжень на зазначене майно перебуває під обтяженням з 2008 року.

Проте суд не вбачає підстав для застосування такого заходу забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

ОСОБА_1 в обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що є можливість відчуження відповідачем вказаної частини квартири на користь третіх осіб, що зробить практично неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог. Проте жодного належного доказу на підтвердження обставин щодо відчуження майна не надано.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов може забезпечуатись забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено за яких умов право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено.

Так, стаття 6 цього Закону передбачає, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, зокрема у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів (п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»).

Отже, підставою для постановлення ухвали про обмеження громадянина у праві виїзду закордон можливе лише за наявності судового рішення про стягнення заборгованості та ухилення від виконання цього рішення суду боржником.

Крім того, аналіз норм ЦПК України та зазначеного Закону свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову. Правові висновки щодо відсутності правової норми, яка б надавала суду повноваження застосувати такий спосіб забезпечення позову як заборона виїзду за межі України, містяться у постанові Верховного Суду від 27.03.2019 (справа № 643/5842/16-ц).

З огляду на наведене, в забезпеченні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м.Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Х.С. Кріль