Справа № 161/3659/21
Провадження № 2/161/1922/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

за участю секретаря судового засідання - Фурман Ю.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

25.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що з червня 2001 року він разом із відповідачкою ОСОБА_3 розпочали спільно проживати без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася спільна донька ОСОБА_4 . 28.11.2003 року вони із відповідачкою зареєстрували шлюб. За час шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася спільна донька ОСОБА_5 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.04.2013 року шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання шлюбу його спільна з відповідачкою старша донька почала проживати разом з ним та у серпні 2017 року поїхала на навчання у Республіку Польща, строк якого до травня 2021 року. Разом з тим, з серпня 2017 року його молодша донька ОСОБА_6 переїхала до нього на постійне проживання та фактично проживає з ним по даний час. При цьому, увесь час, протягом якого його доньки проживали у нього, відповідач повністю самоусунулася від їх виховання та утримання. Зазначає, що ОСОБА_3 здорова та працездатна, протягом декількох останніх років, вже після нашого розлучення придбала у власність квартиру, вмеблювала її і зробила там дорого вартісний ремонт, часто відпочиває як на території України, так і за кордоном. Відповідачка працює головним бухгалтером комерційної фірми та надає бухгалтерські послуги багатьом приватним підприємцям, її постійний сукупний місячний дохід становить не менше ніж 15000 грн. У свою чергу він неодноразово усно вимагав раніше і вимагає по даний час у ОСОБА_3 добровільно сплачувати аліменти та приймати фінансову участь в утриманні дітей, однак остання свідомо ухилялась і ухиляється від виконання своїх обов`язків перед дітьми, приховуючи свої доходи. Враховуючи наведене, а також те, що на його одноосібному утриманні продовжує перебувати старша донька ОСОБА_4 , яка навчається за межами України, просить суд постановити рішення, яким стягувати з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 3000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідачки на свою користь в рахунок аліментів за минулий час три роки, на утримання двох спільних дітей, 108000 грн. одноразово.

22.03.2021 року відповідачкою було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що причиною послідовного переселення обох доньок до відповідача стала маніпуляція дітьми. Втім, проживаючи у ОСОБА_1 доньки приїздили та перебували разом з нею тривалий час. Тобто, діти почергово проживали у неї та батька. При цьому, вона постійно надавала грошові кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , купувала їм речі та піклувалася про них. 17.03.2021 року вона звернулася до Департамент «ЦНАП у м. Луцьку» із заявою про надання висновку про визначеня місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків та за її зверненням службою у справах дітей Луцької міської ради наразі проводиться перевірка. Відтак, жодних правових підстав для стягнення з неї аліментів немає. У свою чергу, ОСОБА_1 не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті її ухилення від їх сплати. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити повністю.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав із викладених у позові підстав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав, які викладені у відповіді на відзив. Додатково пояснив, що доньки сторін впродовж тривалого часу проживали як у свого батька, так і у своєї матері. При цьому, причиною їх переїзду на проживання до батьки був психологічні маніпуляції та своєрідний шантаж. Вважає позов безпідставним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.11.2003 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.04.2013 року було розірвано (справа № 161/3954/13-ц).

За час сумісного проживання та зареєстрованого шлюбу у сторін народилося двоє спільних доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка наразі досягла повноліття, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається із довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 24.02.2021 року Департаментом «ЦНАП у м. Луцьку» за вих. № 1651, місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване разом з її батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, суд не приймає доводи відповідачки про те, що з серпня 2017 року та впродовж вагомого проміжку часу її донька ОСОБА_8 проживала разом з нею, оскільки відповідних доказів суду надано не було.

У свою чергу, факт проведення перевірки за заявою відповідачки щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, без надання відповідного висновку, не має жодного значення на час винесення даного судового рішення.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільної доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто між ними існує спір з цього питання.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є здоровою, працездатною, на обліку у лікарів не перебуває, інших утриманців за собою не має, місце її працевлаштування та розмір середньомісячного заробітку суду невідомий.

Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , здорова, на обліку у лікарів не перебуває, самостійних доходів не має.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, наявність у платника аліментів на утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2500 грн., але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця та до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає звичайним потребам малолітньої дитини.

Так, позивачем на надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у ОСОБА_3 фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у заявленому позивачем розмірі.

У свою чергу, відповідачкою не спростовано тієї обставини, що вона немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

З даною позовною заявою позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 25.02.2021 року, отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідачки на його користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Із наведеного слідує, що ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах коли позивач звертався до відповідача особисто або через державні органи з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

Аналогічної правової позиції, щодо стягнення аліментів за минулий час, дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у його постанові по справі №748/2340/17 від 06.08.2018 року.

Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що він вживав заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення ОСОБА_3 від їх сплати.

За наведених обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий період строком у 3 роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідачки слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 150, 180-184, 191 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук