Провадження № 22-ц/812/554/21 Суддя першої інстанції Фортуна Т.Ю.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 березня 2021 року м. Миколаїв Справа № 484/3391/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Фортуни Т.Ю., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складено 15 січня 2021 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який уточнила в подальшому, до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання та додаткових витрат.

Позов мотивувала тим, що з 20 травня 2000 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі.

14 травня 2008 року за рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На час звернення до суду ОСОБА_3 є повнолітньою, продовжує навчання у Міжнародному гуманітарному університеті в м. Одеса. Дитина навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

Крім того, щороку за навчання треба сплачувати за 1 курс 12 900 грн, а в подальшому по 14 900 грн згідно договору про надання освітніх послуг № 241д-048-1 к.б. від 09 серпня 2019 року.

Також за проживання в гуртожитку, відповідно до договору № 240 про надання житлової площі у гуртожитку, сплачується за гуртожиток 3 620 грн за півроку, тобто 7 240 грн в рік.

Тому, 50 % витрат на проживання та навчання у Міжнародному гуманітарному університеті в м. Одеса ОСОБА_3 відповідач повинен компенсувати.

Відповідач займається бізнесом та одержує пенсію більш як 10 000 грн Добровільної допомоги на утримання дитини не надає.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на доньку ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в розмірі 2 000 грн починаючи з 01 січня 2020 року та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку.

Стягнути з ОСОБА_1 на її користь 50% додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у розмірі 10 388 грн 55 коп.

Зобов`язати ОСОБА_1 до 01 вересня 2021 року сплатити додаткові витрати на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в сумі 11 070 грн за 3 курс за 2021-2022 навчальні роки, 11 070 грн за 4 курс за 2022-2023 навчальні роки.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 05 жовтня 2020 року та до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на сплату за навчання доньки ОСОБА_3 у розмірі 6 450 грн.

Також з відповідача в дохід держави стягнуто 908 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив із того, що відповідач повинен та взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дочки, яка продовжує на теперішній час навчання та несе витрати на проживання у гуртожитку та на потреби, пов`язані з навчанням, а тому дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на доньку на період її навчання саме у розмірі 1 500 грн.

Також суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача частини понесених до досягнення донькою повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 додаткових витрат, що зумовлені особливою обставиною навчанням дитини, а саме 50% від 12 900 грн, що становить 6 450 грн.

Водночас суд першої інстанції не вбачає підстав для стягнення з відповідача частини понесених позивачем додаткових витрат на навчання та зобов`язання відповідача сплатити додаткові витрати на навчання наперед після досягнення донькою повноліття, оскільки главою 16 СК України такого обов`язку не передбачено.

Крім того, суд не вбачав підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за проживання у гуртожитку, оскільки відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 19 вересня 2019 року № 7713 за плату за проживання у гуртожитку грошові кошти прийнято від ОСОБА_3 доньки позивача, договір про надання житлової площі у гуртожитку укладала також вона, витрати на сплату 27 серпня 2020 року за проживання у гуртожитку в сумі 4 250 грн згідно з квитанцією понесла ОСОБА_3 , яка на час сплати була повнолітньою.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, в частині розміру аліментів та стягнення з нього судових витрат. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення у цій частині та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів до 1135 грн. та звільнити його від сплати судового збору.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що загальні сума стягнутих судом аліментів складатиме 18 000 грн на рік, тобто значно перевищує 50 % вартості навчання та проживання повнолітньої доньки, так як половина вартості навчання та проживання в гуртожитку складає 11 070 грн на рік.

В рішенні суду першої інстанції помилково зазначено, що відповідач є особою з інвалідністю другої групи з 01 травня 2020 року, оскільки з наданої суду довідки вбачається, що огляд проводився повторно і відповідач ще до зазначеної судом дати набув статус інваліда 2 групи.

Зазначене вказує на те, що судом не в повній мірі враховано стан здоров`я відповідача та те, що він вже на протязі тривалого часу лікується, на що витрачає значні кошти, і є непрацездатним на весь період активного лікування та наявність у нього на утриманні неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Крім того, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 відповідач звільнений від сплати судового збору, як інвалід другої групи, однак суд першої інстанції при ухваленні рішення цього не врахував.

Також в своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд в резолютивній частині свого рішення невірно вказав ІПН позивача.

На день розгляду апеляційної скарги від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20 травня 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано 09 липня 2008 року.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 щомісячно у розмірі 1/5 часток заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2010 року до 15 грудня 2019 року.

09 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та Міжнародним гуманітарним університетом укладено договір про надання освітніх послуг № 241д-048-1к.б про освітні послуги в системі вищої освіти; форма навчання-денна; ступень вищої освіти перший (бакалаврський); спеціальність 241 «Готельно-ресторанна справа», строк дії договору з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. Відповідно до пункту 3.2 вказаного договору розмір плати за весь строк навчання становить 57 600 грн, згідно з пунктом 3.3 розмір плати за навчання по навчальних роках становить: 2019/2020 навчальний рік 1 курс 12 900 грн, 2020/2021 навчальний рік 2 курс 14 900 грн, 2021/2022 навчальний рік 3 курс 14 900 грн; 2022/2023 навчальний рік 4 курс 14 900 грн.

Відповідно до довідки цього навчального закладу від 11 березня 2020 року № 119/03 ОСОБА_4 є студенткою першого курсу інституту права, економіки та міжнародних відносин, денної форми навчання Міжнародного гуманітарного університету, приблизний термін закінчення навчання 30 червня 2023 рік.

ОСОБА_4 надано житлову площу у гуртожитку Національного Університету «Одеська Юридична Академія» № 5 на строк навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року відповідно до договору від 23 вересня 2019 року.

За проживання у гуртожитку з 23 вересня 2019 року по 31 січня 2020 року ОСОБА_4 сплатила 3 627 грн.

Згідно квитанції 0.2.1 від 05 серпня 2019 року ОСОБА_2 сплатила 12 900 грн за навчання ОСОБА_4 .

Згідно з квитанцією про оплату від 11 серпня 2020 року ОСОБА_6 сплатила 7 500 грн. за навчання ОСОБА_4 , також останньою сплачено 4 250 грн за проживання у гуртожитку в період з 01 вересня 2020 року по 31 січня 2021 року.

Відповідач утворив іншу сім`ю, де відповідно до свідоцтва про народження дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи відповідно до довідки від 27 квітня 2020 року.

За інформацією Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області в період з 01 січня 2020 року по 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримав пенсію у загальному розмірі 77 956 грн 02 коп.

За правилами частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, що зазначені у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Отже, розглядаючи позови про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, суду необхідно встановити декілька юридичних фактів, зокрема: є дитина повнолітньою, чи продовжує вона навчатись, чи потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, та чи є у відповідача матеріальна можливість таку допомогу надавати.

Оскаржуючи рішення суду в апеляційній інстанції, відповідач посилається на те, що його матеріальне становище не дозволяє здійснювати матеріальну допомогу повнолітній дочці саме у розмірі 1 500 грн, оскільки він є інвалідом 2 групи, потребує постійних витрат на лікування, має на утриманні ще одну дитину, а відтак зазначена сума є завищеную. З огляду на це погоджується на сплату аліментів у розмірі 1 135 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що дитина, досягнувши повноліття, продовжує навчання та потребує допомоги, а відповідач має матеріальну можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.

Між тим, суд першої інстанції, при визначенні розміру аліментів, ті обставини, на які посилається відповідач, на думку колегії суддів, в достатній мірі не врахував та порушив баланс інтересів сторін з огляду на те, що відповідач є інвалідом 2 групи, постійно приймає відновлювальне лікування, що потребує відповідних витрат, має на утриманні малолітню дитину, а тому рішення суду підлягає зміні в частині розміру аліментів, зокрема зменшенню до розміру з яким погоджується відповідач 1 135 грн.

Крім того, суд першої інстанції при розподілі витрат судового збору за подання позовної заяви до суду не застосував норми матеріального права Закону України «Про судовий збір», які підлягали застосуванню, зокрема не застосував положення пункту 9 частині 1 статті 5 цього Закону, що передбачає звільнення від сплати судового збору інвалідів I та II груп. За встановленими обставинами справи відповідач є інвалідом II групи, а тому звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, однак суд першої інстанції стягнув з відповідача в дохід держави 908 грн судового збору.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави.

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо неправильності зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача, то вони не заслуговують на увагу, оскільки зазначені описки та помилки підлягають виправленню судом першої інстанції в порядку, визначеному статтею 269 ЦПК України.

Ураховуючи те, що в частині визначення судом першої інстанції розміру аліментів та розподілу судових витрат фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом першої інстанції враховані не належним чином, не досліджено в повній мірі наявність обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення, оскаржуване судове рішення в цій частині не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів змінити, зменшивши суму аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 з 1 500 грн до 1 135 грн, а в частині стягнення з останнього в дохід держави 908 грн судового збору скасувати.

В іншій частині рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року не оскаржувалося, а тому судом апеляційної інстанції не перевірялося.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року в частині розміру аліментів змінити, зменшивши суму аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 з 1 500 грн до 1 135 ( одна тисяча сто тридцять п`ять) грн.

Зазначене рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 908 грн судового збору скасувати.

В іншій частині вказане рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 17 березня 2021 року.