КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1101/20
Провадження № 2-з/534/12/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Морозова В.Ю. з участю секретаря судового засідання Деркач І.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» та приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Доценко Андрія Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову,

встановив:

04.03.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про його забезпечення. У заяві просить:

- накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «ІнтаймФінанс», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102;

- встановити заборону: вчиняти будь-які дії щодо розпорядження таким нерухомим майном, здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо спірного об`єкту нерухомого майна; здійснювати дії зі вселення та/або проникнення та/або постановлення на реєстраційний облік третіх осіб у спірний житловий будинок з господарськими будівлями, а також виселення з нього зареєстрованих мешканців: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за відсутності відповідного рішення суду, що набрало законної сили, з врегулювання такого спору.

В обґрунтування підстав забезпечення позову посилається на протиправність набуття ТОВ «ФК «ІнтаймФінанс» права власності на предмет іпотеки та незаконність дій приватного нотаріуса щодо його відчуження на користь товариства, які становлять предмет спору.

Припускає можливість подальшого незаконного відчуження спірного майна на користь третіх осіб чи здійснення дій по виселенню зареєстрованих мешканців з будинку або вселення в нього інших осіб та вважає, що таке розпорядження спірним об`єктом нерухомості до вирішення заявлених позовних вимог по суті може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а тому його арешт та заборона вчиняти дії щодо розпорядження ним, будуть ефективними та співмірними засобами забезпечення позову, які не порушують принципів змагальності та процесуальної рівності сторін.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.08.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.10.2020 ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.08.2020 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Згідно до ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши приєднані до справи матеріали, суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.08.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом та заявою про його забезпечення позову, в яких вважав незаконним факт реєстрації права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Фінансова компанія «ІнтаймФінанс», оскільки вказаний об`єкт нерухомості належить йому та дружині на праві власності та був переданий в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» згідно іпотечного договору від 11.03.2008. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.08.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.Постановою Полтавського апеляційного суду від 12.10.2020 ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.08.2020 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. Після чого ОСОБА_1 04.03.2021 повторно звернувся з заявою про забезпечення позову. Забезпечення свого позову просив шляхом накладення арешту на вказаний будинок та заборони здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо спірного об`єкту нерухомого майна, здійснювати будь-які дії щодо розпорядження таким нерухомим майном (передання у заставу, іпотеку, здійснювати обмін, тощо).

Крім того, просив встановити заборону здійснювати дії зі вселення та/або проникнення та/або постановлення на реєстраційний облік третіх осіб у спірний житловий будинок з господарськими будівлями, а також виселення з нього зареєстрованих мешканців: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за відсутності відповідного рішення суду, що набрало законної сили, з врегулювання такого спору.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також заборона вчиняти певні дії, у тому числі іншим особам, щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, є одними із видів забезпечення позову, передбачених п.п.1,2,4 ч.1 ст.150 ЦПК України, застосування яких, відповідно до ч.3 наведеної норми, має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.02.2020 по справі №381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 02.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій відносно предмета спору, які можуть у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, зокрема, реалізація предмета спору чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладання договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 по справі №308/3824/16-ц).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як убачається із матеріалів справи №534/1101/20, ОСОБА_1 пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову із спором щодо законності державної реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки, набутий ТОВ «ФК «ІнтаймФінанс», в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку», шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Позивач, оспорюючи перереєстрацію права власності на іпотечний житловий будинок за відповідачем та відповідний запис у Державному реєстрі, не оспорює підстави набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Тому суддя приходить до висновку, що застосовання судом заходів забезпечення такого позову у вигляді арешту об`єкту нерухомості та заборони вчиняти певні дії, у тому числі іншим особам, щодо такого майна, не є співмірними із предметом спору та не пов`язані з його вирішенням.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини по справах «Пантелеєнко проти України» та «Дорани проти Ірландії», засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У разі застосован судом вказаних заходів забезпечення позову, вони не відповідатимуть конвенційному принципу мирного користування власністю (ст.1 Протоколу до Конвенції) та, з огляду на їх невідповідність предмету спору та відсутність фінансового відшкодування, як зустрічного забезпечення, становитимуть надмірне втручання у майнові права товариства щодо правомочностей власника розпоряджатись своєю власністю на свій розсуд незалежно від волі інших осіб.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-154,260,353 Цивільного процесуального Кодексу України, суд,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільно процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя В.Ю. Морозов

Повний текст ухвали складено 16.03.2021