Постанова

Іменем України

16 березня 2021 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3449/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області про відмову в забезпеченні позову

від 28 грудня 2020 року

в складі судді Яровенко Н.О.

у справі №363/4894/20 Вишгородського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

до Вишгородської міської ради Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1»

про визнання недійсним договору оренди та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року позивачі звернулися до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до Вишгородської міської ради Київської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція-1» (далі - ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Одночасно з позовною заявою позивачі подали заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1» проводити будь-які будівельні роботи по знесенню будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилались на те, що вони є власниками житлового будинку АДРЕСА_2 .

Зазначали, що рішенням Вишгородської міськради від 12.03.2020 №61/42 земельну ділянку з кадастровим номером 0:01:257:0003, площею 2,4 га, передано ТОВ «Вишгородмісткреконструкція-1» в оренду на десять років, без будь-яких зобов`язань перед власниками будинків. У вказаному рішенні та в оспорюваному договорі оренди земельної ділянки відсутні положення про наявність на спірній ділянці нерухомого

майна - приватних будинків, в тому числі будинку АДРЕСА_1 . З ними не було погоджено умови знесення будинку АДРЕСА_1 та господарських споруд, що розташовані на земельній ділянці, якою вини користуються тривалий час. В свою чергу, відповідачі у справі намагаються за допомогою будівельної техніки зламати огорожу навколо належної позивачам земельної ділянки та знести будинок і господарські споруди.

Також зазначили, що 10.12.2020 за їхньою заявою до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення. Предметом перевірки є факт знищення майна, частка, якого належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як такого, що вже відбувся та знищено дві господарські споруди.

Позивачі вважають, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а також може призвести до незворотних наслідків для позивачів

Позивачі, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також може призвести до незворотних наслідків для них, як власників будинку, просили забезпечити позов в обраний спосіб.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачі подали апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що призвело до неправильного вирішення процесуального питання.

В обґрунтування апеляційної скарги вказували, що суд дійшов помилкового висновку, що аргументи заявників про недотримання законодавства в сфері оренди землі під час укладання спірного договору, не надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та визнання недійсним кадастрового номера спірної земельної ділянки не можуть бути підставою для забезпечення позов в обраний спосіб. А доводи про намагання відповідачів зруйнувати будинок та інші споруди є предметом перевірки заяви позивачі про кримінальне правопорушення.

Суд також дійшов помилкового висновку, що обраний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами і може призвести до порушення прав відповідачів, незаконного втручання в їх господарську діяльність, негативно вплинути на права та інтереси невизначеного кола осіб, призвести до незворотних наслідків, заподіяння значних збитків.

Вказували, що необґрунтованим висновок суду щодо не встановлення обставин того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості виконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки предметом перевірки заяв позивачів про кримінальне правопорушення є не намагання відповідача зруйнувати будинки та інші споруди, а цей факт вже відбувся та знищено дві господарські будівлі, необхідні для обслуговування будинку.

Крім того, посилались на те, що право власності на будинок вони отримали задовго до укладення спірного договору оренди земельної ділянки (1998 та 2000 роки). Разом з виникненням права власності на будинок до них перейшло і право користування земельною ділянкою поряд з будинком.

Вважали, що судом враховано лише інтереси відповідачів, тоді як інтереси позивачів залишилися незахищеними і у разі ухвалення позитивного рішення, позивачам не можна буде його реалізувати, так як на дату подання позовної заяви вже знищено дві будівлі.

За вказаних обставин, просили скасувати ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким забезпечити позов.

Позивач, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідачі, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним з наступних підстав.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В частині 1 статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім цього, за приписами частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Також, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками справи.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Витягу Вишгородського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності від 21.11.2005, позивач ОСОБА_1 є власником 1/4 частки будинку АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано на підставі Дублікату свідоцтва про право на спадщину від 16.11.2005 №1-8527 (а.с. 15).

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували на те, що вони є власниками будинку АДРЕСА_2 , тоді як за цією адресою відповідачу ТОВ «Вишгородмісткреконструкція-1» передано в оренду земельну ділянку, площею 2,4 га, на якій фактично знаходяться їхні будинки з господарськими будівлями та вони користуються цією земельною ділянкою.

Крім того, зазначили, що неодноразово зверталися до Вишгородської міської ради із пакетом документів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,15 га, на якій розташований будинок та господарські споруди для обслуговування домоволодіння. Однак, такого дозволу на день подання даної позовної заяви їм надано не було.

Таким чином, позивачі, вважаючи, що відповідачами порушено їх право користування земельною ділянкою, звернулися до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного з ТОВ «Вишгородмісткреконструкція-1». Тобто, предметом спору у даній справі є земельна ділянка передана в оренду відповідачу.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову позивачі вказували, що до складу земельної ділянки, яка передана в оренду відповідачу, входить земельна ділянка, на якій розташований будинок з господарськими спорудами, що належить на праві власності позивачам. Відповідачем знищено вже дві господарські споруди для обслуговування належного їм на праві власності домоволодіння. За допомогою будівельної техніки відповідачі намагаються зламати огорожу навколо їхньої земельної ділянки та знести належний їм на праві власності житловий будинок і господарські споруди, а тому невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Оскільки, звертаючись до суду з позовом, позивачі вважали, що порушено їх право користування земельною ділянкою, то захисту підлягає саме право щодо земельної ділянки.

Разом з тим, як вбачається з прохальної частини заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу проводити будь-які будівельні роботи по знесенню будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, заява про забезпечення позову стосується нерухомого майна.

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, житловий будинок та господарські споруди не є предметом позову у даній справі та з приводу домоволодіння між сторонами не існує спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надавши оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову, з`ясувавши співмірність виду забезпечення позову із предметом позову, оцінивши рівноцінність заходу забезпечення позову змісту позовних вимог, дійшов правильного та мотивованого висновку про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачами спосіб.

Крім того, суд правильно зазначив в мотивувальній частині ухвали, що доводи позивачів про намагання відповідачів зруйнувати будинок та інші господарські споруди, розміщені на спірній земельній ділянці, є предметом перевірки заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення, відомості про які внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, а відтак не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачами спосіб.

Більш того, дані обставини не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову і з огляду на те, що за умисне знищення або пошкодження майна законодавцем передбачена кримінальна відповідальність.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги, що стосуються права власності позивачів на будинок та господарські споруди, які знаходяться на спірній земельній ділянці, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки будинок та господарські споруди до нього не є предметом спору.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що внаслідок невжиття судом заходів забезпечення позову права позивачів залишилися незахищеними, оскільки судом першої інстанції лише вирішено процесуальне питання про забезпечення позову, а не спір по суті позовних вимог. При цьому, позивачі не позбавлені права звернутися до суду із обґрунтованою заявою про застосування інших видів забезпечення позову.

Фактично позивачі бажають отримати рішення суду про заборону вчинення певних дій. Проте, така заборона встановлена законом. А тому не можна судовим рішенням заборонити не порушувати закон. Крім того, таке судове рішення не може бути примусово виконано, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено проведення примусових виконавчих дій про заборону не порушувати закон.

Інших доводів апеляційна скарга не містить. Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами заяви про забезпечення позову

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог, передбачених ст. 153 ЦПК України, мотивував своє судове рішення та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2020 року про відмову в забезпеченні позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай