Провадження № 2/641/133/2021 Справа № 641/715/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Шелудченко В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лях І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 641/715/20

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Харківська міська рада

про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить встановити факт проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_5 однією сім`єю понад п`ять років, а саме: з вересня 2012 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_2 право на спадкування за законом як спадкоємця 4-ї черги після смерті ОСОБА_5 .

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , з яким вона проживала однією сім`єю з вересня 2012 року. Позивач з 08.10.1968 по 03.11.1971 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_6 , а позивач уклала шлюб з ОСОБА_7 . У 1987 році шлюб між нею та її другим чоловіком ОСОБА_7 розірвано. З ОСОБА_5 позивач не припиняла спілкування, була знайома з його дружиною ОСОБА_8 . ОСОБА_5 постійно скаржився позивачу на свою дружину, яка зловживала спиртними напоями та збирався з нею розлучитись, але останній ніде було жити. Згодом дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_9 захворіла на онкологію. Під час хвороби ОСОБА_9 позивач допомагала ОСОБА_5 , готувала їжу, прала речі у себе вдома. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла. Після смерті ОСОБА_9 позивач займалась її похованням, купувала їй одежу в труну, однак всі документи були виписані на ОСОБА_5 з метою отримання ним допомоги на поховання. У вересні 2012 року ОСОБА_5 перейшов жити до позивача, оскільки не міг знаходитись в квартирі, де померла його дружина. ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з вересня 2012 року проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дочкою, зятем та онуками позивача. У грудні 2012 року позивач стала проживати разом з ОСОБА_5 вже в його квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . В січні 2013 року позивач перевезла до вищевказаної квартири свої особисті речі. Діти та онуки позивача подарували ОСОБА_5 на ювілей газову плиту у квартиру. За час спільного проживання позивач перевезла до квартири ОСОБА_5 свої кухонні прилади. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, позивач самостійно займалась його похованням. Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_5 вона є єдиним спадкоємцем, оскільки син спадкодавця ОСОБА_10 був усиновлений ОСОБА_7 та не має права на спадкування. Не є спадкоємцем і ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_7 . Позивач звернулась до 1-ї ХДНК з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , але отримала постанову, якою було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів. В зв`язку з тим, що факт проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю позивач самостійно довести не може, вона звернулась до суду з вказаним позовом.

26.10.2020 року Харківською міською радою подано пояснення, в яких відповідач просить ухвалити рішення згідно чинного законодавства, яке не буде порушувати права сторін.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.07.2020 року до участі у справі у якості третьої особи залучено Харківську міську раду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.08.2020 року за клопотанням позивача замінено неналежних відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на належного - територіальну громаду в особі Харківської міської ради, змінено процесуальний статус Харківської міської ради.

У судовому засіданні 05.10.2020 року задоволено клопотання представника позивача про виклик та допит свідків.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_11 у судовому засіданні просить прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 03.11.1971 підтверджується факт розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , актовий запис № 660.

З копії свідоцтва про усиновлення серії НОМЕР_2 від 02.07.1976 встановлено, що ОСОБА_7 усиновив ОСОБА_13 з присвоєнням йому прізвища ОСОБА_14 , актовий запис № 17.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу судом встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано шлюб 20.08.1987, актовий запис № 1149.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 03.09.2012.

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , причина смерті: атеросклероз артерій кінцівок, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 12.07.2018 та копією довідки про причини смерті № 233 від 11.07.2018.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 кремовано ІНФОРМАЦІЯ_1, замовником послуг з кремації є ОСОБА_2 , що підтверджується рахунком-замовленням № 002839 та реєстраційною карткою про кремацію № НОМЕР_5 .

З копії спадкової справи № 349/2018, що заведена Першою Харківською Державною нотаріальною конторою після ОСОБА_5 , вбачається, що після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_4 .

Постановою Першої Харківської Державної нотаріальної контори від 15.01.2019 року було відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неможливістю підтвердження родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Крім того заявником поданий витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію усиновлення, де батьком записана інша особа.

Також з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_2 .

Постановою Першої Харківської Державної нотаріальної контори від 18.01.2019 року було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з неможливістю підтвердження родинних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до копії акта від 25.01.2019, підписаного ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_2 була цивільною жінкою ОСОБА_5 з грудня 2012 по останній день його життя.

Згідно з копією акту від 25.01.2019, підписаного ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_2 була цивільною жінкою ОСОБА_5 . ОСОБА_5 зі своєю цивільною жінкою ОСОБА_2 приїжджали до них влітку з 2013 року по 2017 рік відпочивати.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_19 пояснила, що знає ОСОБА_2 з 1975 року та є її подругою. Вказує що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали разом з 2013 року по 2018 рік, однак це відомо їй зі слів ОСОБА_2 . У квартирі ОСОБА_5 в районі ХТЗ вона ніколи не була. На похованні ОСОБА_5 також не була.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_2 , знала ОСОБА_5 з 1968 року, це перший чоловік її рідної сестри ОСОБА_2 . Коли у ОСОБА_5 померла друга дружина у 2012 році, він прийшов до свідка та попросив телефон ОСОБА_2 . В подальшому ОСОБА_2 допомагала ОСОБА_5 з похованням його другої дружини. Після цього вони почали робити ремонт у квартирі АДРЕСА_3 , у період ремонту проживали разом з ОСОБА_2 у її квартирі АДРЕСА_4 . Згодом вони переїхали у квартиру ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , та збирались там всі на свята. ОСОБА_5 пропонував ОСОБА_2 одружитись, однак вона була проти. Потім вирішили одружитись ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак ОСОБА_5 помер влітку 2018 року. З кінця 2013 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_5 проживали за адресою: АДРЕСА_2 до смерті ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_21 пояснила, що знає ОСОБА_2 10 років та є її подругою. Вказує, що ОСОБА_2 одружилась з ОСОБА_5 , потім розійшлись та кожен одружився повторно, однак ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підтримували стосунки, вітали один одного. 2012 року у ОСОБА_5 померла друга дружина. З грудня 2012 року ОСОБА_2 стала проживати разом з ОСОБА_5 у його квартирі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_22 пояснила, що ОСОБА_2 є її матір`ю. ОСОБА_5 знає з 13 років, це перший чоловік її матері. ОСОБА_5 перший подзвонив її матері ОСОБА_2 після смерті його другої дружини. ОСОБА_2 організувала поховання другої дружини ОСОБА_5 . Після смерті другої дружини ОСОБА_5 , він запропонував ОСОБА_2 жити разом. З жовтня 2012 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали разом у квартирі АДРЕСА_4 , потім після ремонту переїхали у квартиру ОСОБА_5 в районі ХТЗ. ОСОБА_2 перевозила свої особисті речі до квартири ОСОБА_5 , та на 70 років ОСОБА_5 сумісно подарували газову піч.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 пояснив, що ОСОБА_2 - його бабуся. Вказує, що знав ОСОБА_5 , це був перший чоловік ОСОБА_2 , вони все життя спілкувались та підтримували стосунки. У 2012 році померла друга дружина ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_2 та ОСОБА_5 стали більше спілкуватись. Стали робити ремонт у квартирі ОСОБА_5 , та на час ремонту проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , після закінчення ремонту переїхали разом до квартири ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживали разом до смерті ОСОБА_5 . Святкували разом свята та на ювілей ОСОБА_5 подарували газову піч.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що є другом ОСОБА_25 - онука ОСОБА_2 . У 2013 році, взимку, ОСОБА_25 попросив його допомогти перевезти речі ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Після цього у квартирі по АДРЕСА_5 робили ремонт, та він допомогав завозити будівельні матеріали. ОСОБА_2 переїхала жити до ОСОБА_5 .

Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо спадкування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц, провадження № 61-6953св18, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:1) проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Аналіз норми частини другої статті 3 СК України у системному зв`язку з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», дає підстави дійти висновку про те, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З указаного вбачається, що обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи судом встановлено, що дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому встановлення факту проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_5 у період 1-3 вересня 2012 року не є можливим, оскільки ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 .

Суд зазначає, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю понад п`ять років, оскільки безпосередньо на підтвердження цього факту позивачем надано тільки документи про організацію і проведення поховання ОСОБА_5 , копії актів від 25.01.2019 року та показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Факт, який просить встановити позивач, здебільшого підтверджено лише показами свідків, що за відсутності інших доказів, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14 лютого 2018 року справа № 129/2115/15-ц, є недостатнім.

Долучені до матеріалів справи в обґрунтування позовних вимог копії актів від 25.01.2019 року, підписані ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , не можуть бути прийняті судом у якості належного та допустимого доказу, оскільки підписи ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не засвідчені у встановленому порядку, суду не надано відомостей про наявність повноважень у фахівця з земельних питань ПСП "Україна" Мохонько З.Д. на підтвердження підписів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Документи про організацію і проведення поховання ОСОБА_5 та показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,, ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 не підтверджують наявність усталених відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , які притаманні родині, а обставини, на які посилається позивач, не підтверджують факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства, спільного бюджету, не містять жодних відомостей щодо виникнення між позивачем і померлим відносин, притаманних сім`ї.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_5 однією сім`єю.

При цьому не підлягають задоволенню як похідні від вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю і вимоги про визнання за ОСОБА_2 права на спадкування за законом як спадкоємця 4-ї черги після смерті ОСОБА_5 .

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 315-319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкування за законом залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_6 ).

Відповідач: Харківська міська рада (адреса місцезнаходження: майдан Конституції, 7, м. Харків, код 04059243).

Повний текст рішення складено 23.03.2021 року.

Суддя С. О. Ященко