Справа № 626/770/21
Провадження № 2/626/375/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

19.07.2021 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Гусара П.І.,

за участю секретаря Івашкіної Т.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Пілігріма П.О.,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Штеця В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, в загальному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з третіми особами Службою у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради Харківської області та Органом опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини в якому просить:

-встановити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою проживання матері - ОСОБА_1 ;

-зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 при реалізації виконання судового рішення, за яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 в позовній заяві заначила, що 08.10.2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Красноградського районного суду Харківської області №626/2501/20 від 01.02.2021 року розірваний. Від шлюбу вони мають двох дітей: неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однією з причин розірвання шлюбу стало те, що відповідач по справі вчиняв щодо неї фізичне та психологічне насильство. Крім того, батько здійснював постійний психологічний тиск на дітей, погрожуючи, зокрема, позбавленням останніх фінансової підтримки. Крім того батько постійно нав`язує дітям думку, що матір їх покинула та не бажає спілкування, що не відповідає дійсності. Відповідач останні декілька років не вважав її частиною сім`ї, він постійно нецензурно висловлювався, спричиняв, фізичний біль та здійснював моральний тиск. У відповідача відсутня повага до її індивідуальності та особистої недоторканності. Навіть після розірвання шлюбу між сторонами відсутнє між ними нормальне спілкування. У зв`язку із чим вона була вимушена покинути власний облаштований будинок, який куплений по Ѕ частині кожному, та на даний час проживає у своєї матері в м. Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області. Оскільки на момент розірвання шлюбу та переїзду її побут був неналагоджений, а також була необхідність працевлаштуватися, діти тимчасово залишились проживати разом з батьком в м. Краснограді. Весь цей час вона намагалась налагодити зв`язок із дітьми, спілкуватися з ними, приймати участь у їх вихованні, але відповідач не надає їй цієї можливості. Відповідач налаштовує дітей проти матері. Зокрема говорить їм, що мати їх покинула. Старший син ОСОБА_4 досяг чотирнадцятирічного віку та може самостійно висловити бажання щодо свого місця проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків, у зв`язку із чим, відповідна позовна вимога не заявляється. Проте, молодший син ОСОБА_3 , потребує уваги та турботи матері та вважає, що повинен проживати разом з нею.

Рух справи в суді.

Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 25.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по розгляду позовної заяви на 21.04.2021 року, залучено до участі у справі третьою особою орган опіки та піклування за місцем проживання позивача.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області суду від 26.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання.

Від відповідача ОСОБА_2 07.05.2021 року надійшов відзив на позовну заяву в якому позов не визнав у зв`язку з наступних підстав. Вважає, що викладені у позовній заяві обставини та факти не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи. Вказує на те, що з ОСОБА_1 вони перебували у шлюбі з 08.10.2005 року по 01.02.2021 року. Від шлюбу мають двох сині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ще до розірвання шлюбу, а саме 04.09.2020 року позивачка забрала свої особисті речі та пішла з дому, залишивши дітей на його утриманні та вихованні із того часу фактично з дітьми не спілкується, їх життям, здоров`ям, навчанням, потребами, матеріальним забезпечення фактично не цікавиться. 05.11.2020 року Красноградським районним судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з позивачки на його користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки її заробітку (доходу). Проте, з дня видачі судового наказу позивачка аліменти на утримання дітей не сплачувала, і лише 19.04.2021 року, після того, як нею вже була подана дана позовна заява до суду, вона переслала йому поштовим переказом 10000,00 грн. Вважає, що молодшому сину буде проживати краще з ним у звичайному для нього середовищі, зокрема у будинку, до якого він звик, у спілкуванні з старшим братом, якого він дуже любить. У нього з синами гарне взаєморозуміння, взаємна повага, довіра, діти його слухають. При цьому позивачка навіть коли проживала разом з ними, між нею та дітьми не було налагоджено взаєморозуміння, та того тісного зв`язку, що повинен існувати між матір`ю та дітьми. На даний час з молодшим сином займається педагог - репетитор, у сина з`явився наявний прогрес у навчанні, покращилась поведінка. Його діти повністю забезпечені всім необхідним, їм створені хороші житлово-побутові умови. Дуже позитивно на молодшого сина впливає його спілкування зі старшим братом. З позовної заяви не зрозуміло де саме, у випадку задоволення позову, буде проживати позивачка з сином. До позовної заяви долучено ксерокопію договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2019 року, але позивачка не є власником цієї квартири, вона не зареєстрована в ній, а також відсутня згода власниці квартири на проживання в ній дитини. Крім того вказана квартира є однокімнатною, її житлова площа складає 16,28 кв.м., а фактична норма забезпечення житловою площею однієї людини згідно із законодавством складає 13,65 кв.м. на одну людину. Тобто дитина буде проживати в одній кімнаті разом з двома жінками та не матиме власної кімнати. Натомість на даний час дитини проживає у житловому будинку загальною площею 247,2 кв.м., житловою площею 76,7 кв.м. та має окрему кімнату.

Від третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області 30.04.2021 року до суду надійшов висновок щодо розв`язання спору, а також подано клопотання в якому просять розглянути справу без участі в судових засіданнях органу опіки та піклування та прийняти законне та обґрунтоване рішення в інтересах малолітньої дитини.

Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради 20.05.2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, а також 19.07.2021 року клопотання про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей та сім`ї, проти позовних вимог не заперечують.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Пілігріма П.О. до суду 19.07.2021 року надійшло письмове клопотання в якому просить судові дебати провести без участі позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Штеця В.М. до суду 19.07.2021 року надійшла письмова заява в якій просить закінчити розгляд цивільної справи без участі відповідача та його представника. До матеріалів справи просить долучити виступ представника відповідача у судових дебатах та прийняти до уваги викладені у ньому обставини, факти та правове обґрунтування позиції відповідача при прийнятті рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Позиція учасників справи в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі на задоволенні позову наполягала, а також пояснила суду, що протягом останніх років відповідач агресивно до неї відносився, навіть фізично бив її, але вона терпіла. Однак коли 04.09.2020 року відповідач знову її ударив, вона зібрала речі і поїхала до матері у Полтавську область. Дітей зразу не могла забрати, так як треба було вирішити питання із житлом і працевлаштуватися. Після переїзду вона телефонувала старшому сину ОСОБА_4 , він спочатку спілкувався з нею, а потім змінив номер і вона не могла до нього додзвонитися. Через півтора місяці вона приїхала до дітей, привезла сумку із продуктами, але відповідач її прогнав, викликав поліцію, сумку передав її бабусі. Потім вона ще декілька разів приїздила до дітей, однак спілкування з ними не вийшло, тому що відповідач налаштовує їх проти неї, говорить, що вона дітей кинула. Вважає, що молодший син ОСОБА_3 повинен проживати з нею, так як дитина в такому віці має проживати саме з матір`ю. Коли вони жили разом то тільки вона готувала з молодшим сином уроки, готувала йому їжу, відвідувала батьківські збори. Зараз вона працевлаштувалася, проживає із матір`ю, тобто бабусею ОСОБА_3 в однокімнатній квартирі, у ОСОБА_3 буде все необхідне для навчання і проведення вільного часу.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пілігрім П.О. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі на задоволенні позову наполягав та надав аналогічні поясні з позивачкою, зокрема вказував на те, що позивачка коли переїхала до матері у Полтавську область спочатку не змогла забрати дітей, оскільки їй необхідно було працевлаштуватися та створити умови для проживання дітей, на даний час вона працює та для дитини створені належні соціально-побутові умови, вважає, що молодшому сина ОСОБА_3 буде краще проживати з матір`ю.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, а також вказав на те, що до дружини він ставився непогано, були конфлікти, але не часто. 04.09.2020 року взагалі конфлікту не було. Позивач добровільно зібрала речі і повідомила, що вона переїжджає жити до мами у Полтавську область. Він її підвіз до автостанції, за дітей вона нічого не казала. Потім приїхала на 39 день, заночувала, діти просили її залишитися, але вона не захотіла. В подальшому позивачка ще приїздила у грудні 2020 року, хотіла забрати дітей, але вони категорично відмовилися і він викликав поліцію. Дітей проти матері він не налаштовує, вони самі розуміють, що мати їх кинула і діти не бажають з нею проживати. Брати дуже добре відносяться один до одного, їх не можна розділяти. Проживають вони у двоповерховому будинку, у дітей окремі кімнати, вони повністю усім забезпечені необхідним. ОСОБА_3 мав та має погані успіхи у навчанні. Він вимушений був шукати репетитора, тому що ОСОБА_3 перейшов до третього класу, але навіть не знав алфавіту. Це підтверджує, що мати з ним мало займалася, якщо дитина за два роки навчання не навчилася навіть читати. Зараз ОСОБА_3 навчився читати, він має друзів у м. Краснограді і переїзд в Полтавську область для нього буде дуже болісним.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Штець В.М. в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зокрема вказував на те, що батько дітей створив належні житлово-побутові умови для проживання дітей, діти проживають в будинку із сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання та виховання дитини, у сина ОСОБА_3 є умови для занять і відпочинку, окрема кімната, яка облаштована всім необхідним, батько має постійний дохід, діти бажають проживати з батьком як старший син ОСОБА_4 так і молодший син ОСОБА_3 , зміна місця проживання молодшого сина ОСОБА_3 може вплинути на нього негативно, оскільки він буде розлучений з старшим братом, який на нього позитивно впливає, ОСОБА_3 не бажає змінювати місце проживання та школу, а також він боїться втратити друзів.

Пояснення свідків в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був допитаний у відсутність батьків, але у присутності представника органу опіки та піклування, служби в справах дітей, адвокатів, вказав, що він добровільно бажає проживати з татом, тому що зараз займається з репетитором, почав читати, має друзів в м. Краснограді, він не бажає їхати в Полтавську область і жити з бабусею і мамою в одній кімнаті, так як зараз у нього своя окрема кімната. Також він любить свого старшого брата і не бажає з ним розлучатися. Батько його не примушує говорити у суді неправду і не налаштовує проти матері.

Свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також був допитаний у відсутність батьків, але у присутності представника органу опіки та піклування, служби в справах дітей, адвокатів, вказав, що на його думку мама їх кинула. Він не бажає з нею проживати і молодший брат також не раз йому про це казав. Батько не налаштовує їх проти матері.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що на прохання батька, вона з лютого 2021 року почала займатися із ОСОБА_3 , так як він у третьому класі не знав алфавіту. Зараз він навчився читати та почав виконувати самостійно домашні завдання. На її питання, повідомляв, що за мамою він не сумує, з батьком і братом йому добре, ОСОБА_4 допомагає йому виконувати домашні завдання.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що працює класним керівником у ОСОБА_3 . Коли дитина навчалася у першому та другому класі ним займалася мама, яка готувала з ними уроки, відвідувала батьківські збори. На початку навчального року третього класу вона зустрілася із батьком, який повідомив, що тепер навчанням ОСОБА_3 буде піклуватися він. З цього часу вона почала спілкуватися тільки з батьком. Мама за 2020-2021 навчальний рік ні разу їй не зателефонувала і в школу не приходила. Дитина середнього розумового розвитку, однак з ним мало дома займалися і ОСОБА_3 , перейшовши до третього класу не вивчив алфавіт і не навчився читати. Під кінець цього навчального року у нього явні успіхи, він уже читає, виконує самостійно інші завдання, став активнішим на уроках. Дитина охайна, чисто одягнена, в нього є кишенькові гроші, він купляє у їдальні школи щось поїсти, батько у ОСОБА_3 на першому місці, також він тісно дружить із старшим братом ОСОБА_4 .

Суд вислухавши учасників судового процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Позиція суду.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини пов`язані з визначенням місця проживання малолітньої дитини, зокрема за місцем проживання матері.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі з 08.10.2005 року перебували у шлюбі, який рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 01.02.2021 року розірваний (а.с. 19-21).

Від шлюбу мають двох синів: неповнолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13-14).

Родина проживала в житловому будинку по АДРЕСА_1 , співвласниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 23-25).

З 04.09.2020 року діти залишились проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки мати залишила постійне місце проживання у м. Краснограді та виїхала на місце постійного проживання до м. Горішні Плавні, Кременчуцького району, Полтавської області.

Судовим наказом Красноградського районного суду Харківської області №626/2466/20 від 05.11.2020 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 03.11.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 66).

Спір щодо місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник у сторін, після того, як ОСОБА_1 виявила бажання забрати дитину на постійне місце проживання до м. Горішні Плавні, Кременчуцького району, Полтавської області.

Добровільної спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері сторони не досягли. Із заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини до органу опіки та піклування сторони не зверталися.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Згідно з частинами першою, третьою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд керується тим, що і позивачка, і відповідач мають позитивні характеристики.

Позивач ОСОБА_1 працює на постійній основі в ФО-П ОСОБА_11 з 16.04.2021 року, займає посаду комірника, а отже має постійний заробіток (а.с. 79).

Відповідач ОСОБА_2 має власний автомобіль та працює приватним таксистом, що встановлено судом в судовому засіданні не заперечувалось учасниками судового процесу, а отже має постійний заробіток.

ОСОБА_1 надає матеріальну підтримку дітям (а.с.98), що також не заперечується відповідачем по справі.

Відповідно до довідок Красноградської центральної районної лікарні від 15.04.2020 року та від 19.04.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на обліку у психіатра та нарколога не перебувають (а.с. 67, 95-96).

Відповідно до довідки КЖРЕП №1 від 23.03.2021 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 97).

Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.04.2021 року за місцем проживання позивачки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 санітарно-гігієнічні умови проживання добрі, в квартирі зроблений якісний ремонт, кімната зі смаком укомплектована сучасними м`якими і корпусними меблями, в наявності необхідна побутова і оргтехніка: холодильник, телевізор, пральна машина-автомат, кухонна техніка, кондиціонер тощо. В квартирі чисто та затишно. На кухні створені належні умови для приготування та прийняття їжі. Кухня облаштована кухонними меблями, технікою та посудом. В наявності необхідні для дитячого раціону продукти харчування та приготування їжі. Житло забезпечене централізованим газо-водо-тепло-електропостачанням.

Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для ОСОБА_3 є окреме місце для сну та відпочинку у вигляді великого м`якого дивану. В наявності місце для облаштування місця для навчання та виконання домашніх завдань. Одяг, взуття, матеріали для навчання та інші речі для дитини відсутні, оскільки знаходяться за місцем проживання ОСОБА_3 в м. Краснограді (а.с. 46).

Під час обстеження умов поживання родини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що він проживає разом з двома синами: малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який навчається в 3-А класі Красноградського ліцею №2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається в 9-А класі Красноградського ліцею №2. Діти з батьком проживають у двоповерховому будинку загальною площею 247,2 кв.м., співвласниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В будинку є басейн із зимовим садом, камін, ігрова кімната, де встановлена шведська стінка, є всі зручності, необхідні меблі, предмети побуту. В обох дітей окремі кімнати на другому поверсі, де є куточок для навчання, власне ліжко, шафа для одягу, особисті речі дітей. Діти забезпечені всім необхідним для гармонійного розвитку та навчання. Санітарний стан та умови проживання добрі (а.с. 68-82).

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 14.04.2021 року враховуючи, що дитина проживає на іншій територіальній одиниці, не з`ясувавши стан дитини, а саме моральний, духовний та фізичний розвиток, її думку стосовно особистої прихильності до батьків, ставлення до змін місця свого проживання та інше - орган опіки та піклування не може встановити доцільність/недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю ОСОБА_1 , та покладається вирішення даного питання на розсуд суду (а.с.44-45).

Відповідно до висновку служби у справах дітей та сім`ї Красноградськогої міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 22.04.2021 року - служба у справах дітей та сім`ї вважає за доцільне рекомендувати визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 91-92).

Відповідно до ч. 4, 5, 6 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оцінюючи висновок, наданий Службою у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю, суд критично оцінює даний висновок, оскільки вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини, оскільки в ньому взагалі не наведено мотивів, чому орган опіки та піклування дійшов до висновку щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю.

В висновку від 22.04.2021 року Служба у справах дітей та сім`ї Красноградської міської ради вказує на доцільність визначити місце проживання дитини з матір`ю, посилаючись виключно на принцип 6 Декларації прав дитини, при цьому не враховує прихильність дитини, оскільки при проведеній бесіді службою було встановлено, що ОСОБА_3 бажає проживати разом з батьком, не враховано прив`язаність братів один до одного, не враховано що дитина проживає разом з батьком, який повністю займається виховання дитини, доглядає сина, утримує його, піклується його здоров`ям, навчання, бере участь у духовному та фізичному розвиткові, при цьому у батька створені належні умови проживання.

Відповідно до частини 1 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зокрема, зібрані докази у справі свідчать про те, що відповідач постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвиткові; батько вчить з дитиною уроки, найняв педагога- репетитора, щоб син підтягнувся у навчанні, оскільки будучи в третьому класі він, ще не вмів читати; на час розгляду справи дитина надає більшої прихильності батькові; дитина має тісний зв`язок із старшим братом; у батька наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку дитини; проживаючи з батьком дитині не доведеться змінювати місце навчання та сталі соціальні зв`язки. За бажанням малолітнього ОСОБА_3 батько не заперечує щодо спілкування з матір`ю. Психологічного тиску батьком на дитину судом не встановлено.

У постанові від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц Велика Палата Верхового Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Висновки за результатами розгляду справи.

Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини та враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини за адресою разом з батьком, прихильність дитини до батька, тісний зв`язок із старшим братом, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з батьком та у соціумомі в цілому, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання дитини та розвиток, суд вважає, що даний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини за адресою матері не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

З огляду на зазначене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах якнайкращим інтересам дитини відповідатиме те, що вона не змінюватиме своє місце проживання та залишиться проживати з батьком за адресою АДРЕСА_1 у звичному для неї середовищі.

Крім того суд зазначає, що залишаючи малолітню дитину проживати з батьком не можна тлумачити як наявність у батька переваги перед матір`ю, оскільки мати дитини у такому випадку не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1192 ЦПК України, керуючись ст.ст. 2,12, 76-81,141,263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд через Красноградський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.07.2021 року.

Суддя