єдиний унікальний номер справи 531/954/21
номер провадження 2/531/323/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Попова М.С.,

за участі секретаря - Клименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №531/954/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТПБАНК» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТПБАНК» про захист прав споживачів. В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що 18.06.2020 року між нею та АТ «ОТПБАНК» було укладено договір № 6, відповідно до якого позивачка отримала кредит на суму 24 000 грн. 00 коп. Зазначений договір ОСОБА_1 просить визнати недійсним.

В позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що при укладенні вище вказаного договору було порушено її права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про захист персональних даних».

Позивачка вважає, що зміст договору суперечить встановленим нормам діючого законодавства, а саме відповідач не виконав переддоговірної роботи з позичальником всупереч Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема відповідачем належно не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, у тому числі перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору, тощо.

Разом з тим, позивачка вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема згідно додатку до кредитного договору зазначена реальна річна процентна ставка за кредитом від суми кредиту. Поряд з цим, ОСОБА_1 вважає несправедливою умовою розмір компенсації за прострочення сплати по кредиту та розмір пені. Також позивачка вважає, що кредитним договором порушено норми ст. 61 Конституції України, щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, а саме: у разі порушення виконання зобов`язання за кредитним договором Позичальник повинен сплатити пеню та проценти за прострочений кредит. Одночасно з цим, у позовній заяві зазначено, що відповідачем було порушено норми закону «Про захист персональних даних», так як відповідач не повідомив позивача про умови та строк обробки персональних даних ОСОБА_1 .

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 11.05.2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТПБАНК» про захист прав споживачів. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялась належним чином, у позовній заяві просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав відзив до позову, у якому в його задоволенні просив відмовити у повному обсязі, оскільки позивачка з власної волі, власноруч підписала Договір, погодилася, що умови Договору їй зрозумілі, всі необхідні документи від банку позивачка отримала, з Угодами, Правилами та Тарифами Банку ознайомлена належним чином, з усіма положеннями Договору погоджується.

Разом з тим, представник відповідача надав до суду належним чином завірену копію Кредитного договору та додатків до нього.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участі фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 3 ст. 1054 ЦК України передбачено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістом частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист права споживача» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Судом встановлено, що 18.06.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «ОТПБАНК» було укладено договір № 6, відповідно до якого позивачка отримала кредит на суму 24 000 грн. 00 коп. Датою (моментом) надання банком та отримання позичальником кредиту вважається дата підписання кредитного договору.

За твердженням позивача, під час укладання кредитного договору їй не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому, як вважає позивачка, відсутнє будь-яке письмове твердження про ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також при укладенні кредитного договору відповідачем порушено її права споживача, що передбачені ЗУ «Про захист прав споживача», зокрема під час укладення вищевказаного кредитного договору банком, всупереч вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживача», її не було ознайомлено з умовами кредитування та всіма ризиками.

Так, положеннями ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживача» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитор зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитор; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено порядок і зміст інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема, передбачено, що кредитор розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитор. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (ч. 1). До укладення договору про споживчий кредит кредитор надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитор з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (ч. 2.).

Посилання позивача, що взагалі їй не було надано такої інформації спростовується самою наявністю копії паспорта споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), підписаного позивачем 18.06.2020 року. Даний документ за своїм змістом є зрозумілим і містить у собі всю інформацію, яку за вимогами Закону України «Про споживче кредитування», кредитор повинен був надати споживачу до укладення договору.

Отже, твердження позивача про те, що відповідач не ознайомив її з умовами кредитування не відповідають дійсності.

З`ясовуючи питання наявності підстав для визнання кредитного договору недійсним, суд зауважує, що ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що правовою підставою визнання договору недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203ЦК України.

Зазначеними положеннями статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Аналізуючи спірний договір, суд зауважує, що зміст кредитного договору не суперечить положенням чинного законодавства України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Договір вчинено у простій письмовій формі, як передбачено статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування», отже, відсутні підстави для визнання договору недійсним через недотримання форми.

Підписавши анкету-заяву на отримання кредиту та паспорт споживчого кредитування, позивачка засвідчила свою згоду на укладення договору на визначених умовах. Доказів, які б підтверджували, що позивачка уклала договір під впливом примусу, обману, помилки, збігу тяжких обставин, чи через нерозуміння значення своїх дій, суду не надано.

Отже, суд доходить висновку, що укладення кредитного договору було вільним волевияленням позивачки.

Також, судом встановлено, що договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки відповідач надав, а позивач отримала кредитні кошти, що визнається обома сторонами.

Позивач не скористалась своїм правом відмовитися від договору про споживчий кредит, у тому числі й після отримання грошових коштів, як передбачено ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 7 паспорту споживчого кредитування. Суду не надано доказів, що позивач зверталась до відповідача з проханням про роз`яснення положень договору чи про припинення порушень договору, отже, суд критично ставиться до зазначених доводів позивача.

Крім того не знайшло своє підтвердження під час розгляду справи посилання позивача на порушення вимог п.5 ч.3.ст.18 «Про захист прав споживачів» у виді встановлення в кредитному договорі вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Зокрема відповідно до п. 6 паспорту споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною Договору, наслідком прострочення виконання та/або не виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит є стягнення штрафу у розмірі 150 грн. за кожен випадок простроченого/несвоєчасно сплаченого платежу, але не частіше ніж 1 раз на місяць, а фіксована процентна ставка за користування кредитом становить 40 % річних, що не суперечить вимогам встановлених ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування». Разом з тим, слід звернути увагу, що стягнення пені даним кредитним договором не передбачено.

Згідно п.7 Договору позичальник підтверджує, що її було повідомлено про володільця її персональних даних, склад та зміст зібраних її персональних даних, права, передбачені Законом України «Про захист персональних даних», мету збору її персональних даних та третіх осіб, яким передаються її персональні дані, а також підтверджує надання своєї згоди Банку на передачу її персональних даних третім особам, які мають договірні відносини з банком.

Згідно ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 року № 2297-VI (в редакції на час укладення спірного договору) персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. У сфері електронної комерції згода суб`єкта персональних даних може бути надана під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції шляхом проставлення відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки за умови, що така система не створює можливостей для обробки персональних даних до моменту проставлення відмітки.

Частиною 1-3 ст.10 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону. Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом.

Підставами для обробки персональних даних є, в тому числі, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних відповідно до ст.11 Закону України «Про захист персональних даних».

В п.11 ч.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних» закріплено право суб`єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних.

Відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та процеси, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими.

Проте, позивачкою не надано суду доказів того, що вона зверталася до АТ «ОТПБАНК» із заявою про відкликання згоди на обробку персональних даних товариством після того, як її персональні дані були оброблені.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином відповідно до чинного цивільного законодавства суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про захист прав споживачів повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. 520, 524-526, 530, 672, 638, 651, 652, 1054 ЦК України; Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист персональних даних»; керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про захист прав споживачів відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги або через Карлівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя