ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6013/21 Справа № 172/854/20 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О.

за участю секретаря Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко Ірина Володимирівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Гордієнко Іриною Володимирівною /а.с. 1-9/.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вона, з червня 2010 року, за домовленістю з власницею ОСОБА_4 , проживає в будинку АДРЕСА_1 .

До 2010 року у будинку проживало подружжя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , яка у 2010 році виїхала до своїх родичів до Російської Федерації, які у 2012 році повідомили позивачку про смерть ОСОБА_4 .

Протягом 2012 - 2020 року будь-хто із родичів померлої будь-яких претензій стосовно проживання ОСОБА_1 у будинку не пред`являв.

У вересні 2020 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , приїхали за адресою АДРЕСА_1 , де позивачка проживає разом з цивільним чоловіком ОСОБА_6 , та стали вимагати виселитися з будинку посилаючись на те, що вони є власниками домоволодіння кожний по 1/2 частині на підставі заповіту ОСОБА_4 .

Позивачка вважає, що відповідачі не могли успадкувати на підставі заповіту посвідченого 30 грудня 2008 року Письменською селищною радою Васильківського району Дніпропетровської області житловий будинок АДРЕСА_1 , так як не зрозуміло чому вона не склала заповіт у нотаріальній конторі за місцем свого проживання; що свідоцтво про смерть ОСОБА_4 видано на підставі рішення Васильківського районного суду про встановлення факту смерті ОСОБА_4 , яке, на її думку, є незаконним та необгрунтованим; крім того, ОСОБА_4 стала власником житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, який успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , тому позивачці не зрозуміло ким та на якій підставі 28 грудня 2015 року було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку площею 0,0894 га, якщо колишній власник вказаного домоволодіння ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; позивачці не зрозуміло з яких підстав відповідачам державною нотаріальною конторою 26 лютого 2020 року було видано дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, який видавався ОСОБА_4 на спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю, так як в будинку ні хто не зареєстрований, вона фактично проживає у будинку, обслуговує його відкрито ним користується з 2010 року, а тому відповідно до ст. 344 ЦК УКраїни набула право власності.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог /т.2 а.с. 68-75/.

З рішенням суду не погодилася позивач ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимог у повному обсязі /т.2 а.с. 80-84/.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2007 року держаним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Гордієнко І.В. видано свідоцтво про право ОСОБА_4 на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці, що належало померлому /т.1 а.с. 11/.

30 грудня 2008 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, та все своє майно, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Письменської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області, реєстровий № 232 /т.1 а.с. 80/.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживала за адресою АДРЕСА_1 , оголошено померлою з дня набрання рішенням суду законної сили /т.1 а.с. 13-14/.

На підставі цього рішення суду, 17 квітня 2019 року була проведена державна реєстрація смерті ОСОБА_4 , та Васильківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 07 /т.1 а.с. 78/.

07 травня 2019 року до Васильківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 /т.1 а.с. 67, 70/.

11 червня 2020 року вони отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розташованого на присадибній земельній ділянці розміром 0,0894 га по 1/2 частині кожний /т.1 а.с. 141, 143/.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи зазначені у заповіті.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутися до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" іншими підставами визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до висновку, викладено у Постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316(2227) 11, статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видано свідоцтво. Це має бути, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

На підставі викладених норм права та досліджених доказів, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, також позивачкою не надано будь-яких доказів порушення її майнових прав через отримання відповідачами свідоцтва про право на спадщину.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, то вони також не підлягають задоволенню.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) , якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4 ст. 344 ЦК України).

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 Про судову практику в спорах про захист права власності та інших речових прав роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до ч.3 ст. 344 ЦК України якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду посилається на те, що за домовленістю з колишньою власницею, вона з червня 2010 року проживала у спірному будинку та добросовісно ним володіла, тому набула право на це майно, але будь-які підтвердження цього в матеріалах справи відсутні.

Крім того, власниця домоволодіння ОСОБА_4 , ще 13 грудня 2008 року розпорядилася своїм майно та склала заповіт на ім`я своїх синів, відповідачів по справі.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров