ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4567/21 Справа № 211/1948/20 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. в м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 17.12.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згодом, а саме останній раз 28.09.2018 року ліміт було збільшено до 25220,00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 12.03.2020 року становить 51866 грн. 93 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 31841,18 грн., 9731,39 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 7348,32 грн. нарахована пеня, 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 2446,04 грн. штраф (процентна складова). Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.12.2010 року, яка станом на 12.03.2020 року становить 51866 грн. 93 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 31841,18 грн., 9731,39 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 7348,32 грн. нарахована пеня, 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 2446,04 грн. штраф ( процентна складова), а також просив стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.12.2010 року, а саме тіло кредиту у розмірі 25 220 (двадцять п`ять тисяч двісті двадцять) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 1022 (одна тисяча двадцять дві) гривні 09 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, позивач АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з ухваленим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6 621,18 грн., а також заборгованості за простроченими відсотками та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, оскільки вважає, що при ухваленні судом рішення порушено норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи.

Просить скасувати рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.12.2020р. в частині відмови в задоволені позовної вимоги про стягнення частини заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6621,18 грн. та процентів і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентів задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з Відповідача на користь позивача судові витрати.

При цьому, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі, вказує, що суд стягнув лише частину заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25 220 грн.

Позивач зазначає, що на підтвердження факту встановлення кредитного ліміту Банком надана виписка по кредитному рахунку, окрім того, звертає увагу на те, що Відповідачу окрім кредитного ліміту було надано споживчий кредит «Швидкий кредит» (Миттєва розстрочка»), що підтверджено копією паспорта кредиту (який додається). Вказує, що кредит з використанням сервісу Миттєва розстрочка повертається шляхом встановлення клієнтос регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться Банком на підставі договірного списання. Оскільки Відповідач самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом Миттєва розстрочка, то заборгованість за даною послугою погашалася Банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитку, внаслідок чого заборгованість за тілом кредиту є більшою ніж сума встановленого кредитного ліміту, тому Позивач вправі вимагати повернення фактично отриманої боржником суми кредитних коштів.

Окрім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з Відповідача заборгованості за простроченими відсотками та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Позивач вказує, що Відповідач, підписавши анкету-заяву 17.12.2010, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Посилаючись на п.2.1.1.12.19 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.11.2018, розміщеній на сайті ПриватБанку), сторони дійшли згоди, що в разі неповернення Клієнтом кредиту в строк, зазначений в п.2.1.1.12.4 цього Договору, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін в розмірі подвійних процентів за користування Кредитом, базовий розмір, яких передбачений Тарифами. При цьому проценти за користування Кредитом Банком не нараховуються та не підлягають сплаті Клієнтом. Банк має право при розрахунку заборгованості по кредиту застосовувати індекс інфляції у відповідному періоді. Звертає увагу на те, що Відповідач приєднався до визначених Умов та Правил надання банківських послуг, згідно ч.2 ст.642 ЦК України, оскільки активно користувався кредитним лімітом до 12.08.2019, що підтверджено випискою по кредитному рахунку, тому суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків, в тому числі, нарахованих за ст.625 ЦК України.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 17.12.2010 року в розмірі 25 220 грн., а також в частині відмови у стягненні неустойки пені в розмірі 7348,32 та штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 2446,04 грн. (процентна складова) тому, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.12.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредиту б/н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 2000, 00 грн. на умовах, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах банку у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Згодом, а саме останній раз 28.09.2018 року ліміт було збільшено до 25220,00 грн.

Вказані обставини підтверджуються: анкетою-заявою ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит, а відповідач кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 12.03.2020 року становить 51866 грн. 93 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 31841,18 грн., 9731,39 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, 7348,32 грн. нарахована пеня, 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 2446,04 грн. штраф ( процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6621,18.грн., в оскаржуваній позивачем частині, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті фактично, а цими коштами є отримані кошти у виді встановленого 28.09.2018 року ліміту в розмірі 25 220,00 грн., тоді, як матеріалами справі не підтверджено надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 6621,18.грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6621,18.грн. з огляду на наступне.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 року №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, з 17.12.2010 року по 12.08.2019 року користувався кредитними коштами, наданими йому ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6621,18.грн., оскільки позивачем не доведено отримання відповідачем вказаних кредитних коштів, тобто розмір такої заборгованості не підтверджений належними та допустимими доказами по справі, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи Позивача про те, що, що суд не звернув уваги на те, що Відповідачу окрім кредитного ліміту було надано споживчий кредит «Швидкий кредит» (Миттєва розстрочка»), що підтверджено копією паспорта кредиту, який, як зазначено у скарзі додається, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять такого паспорту і до апеляційної скарги його не було додано скаржником, що вбачається з апеляційної скарги, де в додатках копія паспорта не зазначена (а.с.108).

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеними доводи Позивача про наявність у Відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6621,18.грн., у зв`язку з чим їх відхиляє.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, а також неустойки у виді пені 7348,32 грн. та штрафів -500 грн (фіксована частина) та 2446,04 грн. процентна складова, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів погодження з позичальником ОСОБА_2 умов щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами за порушення строків виконання зобов`язань, а також інших складових кредитного договору, оскільки наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису Відповідача, що свідчить про відсутність належних і допустимих доказів того, що останній був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, що свідчить про недодержання сторонами письмової форми кредитного договору.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а саме погоджується у тій частині, що відсутні підстави для стягнення з Відповідача стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України і не погоджується в частині відсутності підстав для стягнення неустойки, оскільки Позивачем ці вимоги підтверджені Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 дній пільгового періода, особисто підписаною Відповідачем 17.12.2010 року, однак в силу положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не може вийти за межі вимог апеляційної скарги, а в апеляційній скарзі Позивач не просить скасувати рішення у цій частині.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, які Банк просив стягнути з Відповідача, то слід зазначити наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право на стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України, з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом або ж після закінчення строку кредитування, тобто строку діїкредитної картки.

У позовній заяві Банк не ставить вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками, а ставить вимогу, про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України в розмірі 9731,39 грн., пред`явлені станом на 12.03.2020року, й матеріали справи не містять відомостей щодо того, в якому ж саме порядку заявлено ці вимоги - з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом, або ж після закінчення строку кредитування, тобто строку діїкредитної картки.

З довідки про видані Банком на підставі кредитного договіру № б/н ОСОБА_1 , вбачається, що останньому було видано 6 кредитних карток, термін дії першої закінчився 10/14, другої 10./16, третьої- 05/20, четвертої-05/21, п`ятої-05/21, строк дії шосткої кредитної картки закінчується 04/22 (а.с.44).

За викладених обставин колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі, як на підставу стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит на п.2.1.1.12.19 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.11.2018, розміщеній на сайті ПриватБанку), яким узгоджено, що в разі неповернення Клієнтом кредиту в строк, зазначений в п.2.1.1.12.4 цього Договору, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін в розмірі подвійних процентів за користування Кредитом, базовий розмір, яких передбачений Тарифами, колегія суддів не сприймає, з огляду на те, що в позовній заяві такі підстави взагалі не зазначені.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» -залишити без задоволення.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 22 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: