КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 753/4183/20
номер провадження №22-ц/824/5476/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - суддіБілич І.М.,
суддівКоцюрби О.П., Слюсар Т.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К.,

по цивільній справі № 753/4183/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01.07.2013 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримала кредит від позивача у розмірі 158 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кошти, проте відповідач, всупереч умовам договору, своє зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 23.12.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 139 230,99 грн., яка складається з: тіло кредиту - 129 403,83 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 01.07.2013 по 25.07.2019 - 9 827 грн. 16 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 139 230,99 грн., яка складається з: тіло кредиту - 129 403,83 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 01.07.2013 по 25.07.2019 - 9 827 грн. 16 коп., судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що не надано належних і допустимих доказів, які свідчать про наявність заборгованості у розмірах, які були викладені у позовній заяві. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.07.2013 року, надав розрахунок за період з 16.04.2018 року, тобто приховав відомості про рух коштів по картковому рахунку за період до 16.04.2018 року. Крім цього, зазначені у розрахунку суми не є безспірними, а їх обґрунтованість може бути поставлена під сумнів. Наголошувала, що банк самостійно проводив безпідставне списання з карткового рахунку відсотків за користування кредитним лімітом; щомісячної комісії за обслуговування картки; плату за несвоєчасне погашення кредитного ліміту; списання нарахованих за овердрафт відсотків. Для повного, всебічного і об`єктивного вирішення спору суд першої інстанції, на підтвердження розміру позовних вимог, мав дослідити рух коштів по картці за весь період користування банківською карткою. Вказувала, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які би беззаперечно вказували на факт отримання нею кредитних коштів та користування такими коштами. Висновки суду першої інстанції про укладення кредитного договору є передчасними і не підтверджені належними доказами у справі. Сторони не обумовили в письмовому вигляді усі умови кредитного договору, начебто укладеного між сторонами. Відсутні правові підстави застосовувати до відносин сторін положення документів, на які посилається позивач. Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості є необґрунтованими та безпідставними. Заявлена позивачем сума заборгованості також є необґрунтованою, оскільки не надано належних доказів, які б підтверджували заборгованість відповідача у розмірі, зазначеному в позові, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості у визначеному розмірі не можуть бути задоволені судом.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Стадніков Д.В. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її вимог. Вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає договір між сторонами, що підтверджується підписом у заяві. Підписання договору є прямою та безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. При укладенні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Розрахунків, які спростовували наявну заборгованості у відповідача перед банком, не надано. Натомість, умови договору прийнятті шляхом вчинення відповідачем акцепту - прийняття пропозиції іншою стороною. При цьому, особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, то ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. З моменту отримання акцепту договір вважається таким, що укладений, і відмову від нього в односторонньому порядку заборонено. Таким чином, вказував, що судом першої інстанції у повному обсязі досліджено обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з відмовою у вказаних вимогах, виходячи з наступного.

Перевіряючи доводи про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає, що стягуючи заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.07.2013 р. між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до якого, відповідач приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с. 8).

При укладенні договору, сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

Станом на 23.12.2019 року у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 139 230,99 грн., яка складається з: тіло кредиту - 129 403,83 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 01.07.2013 по 25.07.2019 - 9 827 грн. 16 коп. (а.с. 5-7).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови ви зобов`язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не встановлено на підставі належних і допустимих доказів видачі коштів, користування ними та наявності заборгованості у розмірах, які були викладені у позовній заяві, колегією суддів апеляційного суду не приймаються до уваги, на підставі наступного.

Судом першої інстанції у справі ухвалено заочне рішення.

Звертаючись з заявою про його перегляд, відповідачем наголошено на перевірці розрахунків, надано виписку по рахунку яка свідчить про те, що станом на момент звернення позивача з позовом, 23.12.2019 р. складає щонайменше 145 596, 75 грн (дані операції по виписці за 29.11.2019 р.) (а.с. 64)

Звертаючись з відзивом на заяву про перегляд заочного рішення, банком надано виписку по рахунку з 06.04.2018 р. по 31.03.2020 р., яка узгоджується з випискою відповідача та розрахунком, наданим у матеріали справи на обґрунтування розміру заборгованості. (а.с. 5-7)

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, з виписки чітко вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, однак використані кредитні кошти Банку не повернув.

Окрім того, той факт, що виписка долучена відповідачем, додатково підтверджує існування договірних відносин між сторонами, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність видачі коштів та користування ними.

Будь-яких належних та достатніх доказів того, що розрахунок заборгованості містить суперечності з виписками, наданими сторонами про розгляді справи в суді першої інстанції, апелянтом не надано.

В апеляційній скарзі також не конкретизовано в чому саме полягає неправильність розрахунків.

Відхиляються судом апеляційної інстанції і доводи щодо списання в односторонньому порядку коштів з картки та створення штучної заборгованості, з огляду на те, що відповідачем таке списання не оспорювалось, до моменту звернення банком з позовом про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неукладеність кредитного договору, та те, що не надано належних доказів, які б підтверджували заборгованість відповідача у розмірі, зазначеному в позові, без конкретних посилань на докази та факти, висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Водночас, стягуючи заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 01.07.2013 по 25.07.2019 - 9827 грн. 16 коп., суд першої інстанції вказував на те, що Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

01.07.2013 р. між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до якого, відповідач приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с. 8).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 01.07.2013 р. процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Водночас, за обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 369, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року - скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01 липня 2013 року по 25 липня 2019 в розмірі - 9 827 грн. 16 коп., та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення відсотків за кредитним договором б/н від 01 липня 2013 року.

У іншій частині заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених положеннями ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач:

Судді: