ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1734/21
провадження № 2/753/4400/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Якусика О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію права власності, припинення права власності та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», в якому просила:

- скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» Урупа Андрія Федоровича, індексний номер 44656924 від 17 грудня 2018 року, згідно з яким 12 грудня 2018 року внесено дод Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 29489584 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- скасувати запис про право власності № 29489584 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк»;

- припинити право власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

- визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 .

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2021 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 1 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, а саме: подання позовної заяви, яка за змістом, формою та додатками відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України з урахуванням недоліків, зазначених у цій ухвалі, та надання доказів сплати судового збору у розмірі 14074,00 грн.

Від представника позивача - адвоката Гладкого Р.В. до суду надійшли клопотання про звільнення від сплати судового збору та продовження строку для усунення недоліків.

Клопотання мотивовані тим, що позивач є непрацюючою, її дохід складається з соціальних виплат, сума яких за 2020 рік становила 58 877,76 грн, а отже сума судового збору у розмірі 14 074,00 грн., який необхідно сплатити позивачу, перевищує 5% розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік і є непомірною для позивача.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Конституційний Суд України у рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14 травня 1981 року № R (81) 7, а саме: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (пп. 12 п. D).»

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною другої цієї статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, чинне законодавство України надає судам дискреційні повноваження вирішувати питання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру або надання відстрочки (розстрочки) його сплати. Однак, такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати вагомі підстави відмови у задоволенні відповідних заяв (клопотань), оскільки відсутність обґрунтування, так само як і безпідставна відмова, може стати перешкодою в реалізації права на доступ до суду, гарантованого у пункті 1 статті 6 Конвенції.

На підтвердження майнового стану позивача, її представником до клопотання додано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за 2020 рік, згідно із якими сума доходу позивача за 2020 рік складає 58 877,76 грн.

Таким чином сума судового збору, що підлягає сплаті позивачем за подання цього позову перевищує 5% річного доходу позивача за попередній рік.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, суд виходить із того, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету, та дійшов висновку, що наявні передбачені законом підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Разом з тим, вимоги ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 1 лютого 2021 року не виконані в повному обсязі, а саме позивачем не подано позовну заяву, яка за змістом, формою та додатками відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України з урахуванням недоліків, зазначених у вказаній ухвалі суду.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене, зазначений в ухвалі Дарницького районного суду міста Києва від 1 лютого 2021 року строк для усунення недоліків слід продовжити та повідомити про це заявника.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 3 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

Керуючись ст. ст. 136, 175, 177, 185, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали

2. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Якусик