Провадження №2/523/2895/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та товариства з додатковою відповідальністю "Ю.Ес.Ай" про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2019 р. позивач звернулася з позовом до ОСОБА_4 та ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення грошових коштів у розмірі 1000 грн. з ОСОБА_4 та солідарно з обох відповідачів 13801,75 грн. і судові витрати.

В обґрунтування позову вона вказувала на те, що 26.09.2018 року о 12 годині 20 хвилин сталося ДТП з вини ОСОБА_4 , який керуючи транспортним засобом «Ford Focus», р/н НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Г.Петрова, 30, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Toyota Auris», р/н НОМЕР_2 під її керуванням, що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 10.3 «Правил дорожнього руху України». В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою суду відповідача визнано винним у скоєнні пригоди. В рахунок відшкодування шкоди товариство сплатило кошти у розмірі 7226,25 грн., тоді як фактичні витрати понесені позивачем склали 22028 грн.. На підставі вказаного позивач просить стягнути різницю між фактичними збитками та оціненим страховим відшкодуванням .

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 09.10.2019р. відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про розгляд справи. Відзив на позов не надходив.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів, котрі про розгляд справи сповіщені належним чином.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.09.2018 року о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus», р/н НОМЕР_1 в м. Одесі по вул. Г.Петрова, 30, при перестроюванні не надав перевагу в русі автомобілю «Toyota Auris», р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись, та скоїв зіткнення, чим порушив п. 10.3 «Правил дорожнього руху України». В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 13.11.2018 р. , справа №521/17564/18, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП.

Згідно з нормою ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За полісом №АМ/4545106 ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» застраховано відповідальність на автомобілі «Ford Focus», р/н НОМЕР_1 перед третіми особами та визначено ліміт страхового відшкодування за майнову шкоду у розмірі 100000 грн., франшиза складає 1000 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №358 ОСОБА_2 сплатила фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 22028 грн. з урахуванням переліку робіт за заказом нарядом №ХаЗН090918 від 18.10.2018 р..

Як видно зі страхового акту №18.59.4 та №18.59.4/1, страхове відшкодування визначено у розмірі 8226,25 грн. та сплачено 31.01.2019 р. з відрахуванням франшизи 1000 грн. 7226,25 грн., що також підтверджено позивачем в позові.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 Закону України №1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до ст. 28 Закону 1961-ІV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У відповідність до п.12.1 ст.12 Закону 1961-ІV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 36.6. ст. 36 Закону 1961-ІV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187, п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України). Проте відповідач зазначені обставини суду не довів, належні та допустимі докази з цього приводу не представив.

Заважаючи на викладене, з урахуванням доведеності позивачем протиправної, винної поведінки ОСОБА_4 , яка перебуває в причино-наслідковому зв`язку із завданою ОСОБА_2 шкодою, вимога позивача про стягнення 1000 грн. з відповідача ОСОБА_4 є законною, тому вона підлягає задоволенню, оскільки відповідач несе відповідальність в розмірі франшизи.

Враховуючи вказані норми та оцінивши докази в сукупності суд прийшов до висновку про безпідставність позову в частині вимог до відповідачів про стягнення різниці з виплаченою сумою страхового відшкодування, оскільки клопотання про призначення експертизи не було заявлено і належних доказів про розмір матеріальної шкоди не представлено. Більш того, позивач погодилася з визначеним розміром страхового відшкодування та отримала кошти.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,279,280-284,354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 франшизу у розмірі 1000 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн. .

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня складенння повного рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 01.03.2021 р.

Суддя: