ПОСТАНОВА
Іменем України

15 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/513/21

провадження № 22-ц/4809/1027/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Черненка В. В.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Гулий Андрій Васильович,

відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Гулий Андрій Васильович, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Орловський В. В.) від 31 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
01 лютого 2021 році ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - Військова частина НОМЕР_1 ) про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Позовні вимоги мотивував тим, що 23 квітня 2019 року наказом за № 100 командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії та звільнено у запас Збройних сил України ОСОБА_1 за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок» і військову службу» (за станом здоров`я). З 25 квітня 2019 року його виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Проте, в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачено грошу компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в період з 2015 по 2019 року виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2019 року.
06 грудня 2019 року Кіровоградський окружний адміністративний суд в адміністративній справі ЄУН 340/2578/19 ухвалив рішення, яким визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2019 року. Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати позивачу та виплатити грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2019 року, а також надати звіт про виконання рішення суду у строк один місяць з дня набрання чинності рішення.
Позивач вважає, що відповідач затримав виконання вказаного судового рішення на 9 місяців, адже лише 30 січня 2020 року він отримав присуджені йому кошти у розмірі 58120,25 грн.
За таких обставин позивач вважає, що зволікаючи з виконанням судового рішення відповідач завдав йому моральної шкоди, яка підлягає грошовій компенсації в сумі 5000,00 грн. Крім того, він просив стягнути з відповідача понесені у цій справі судові витрати у розмірі 9500,00 грн.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Олександрійського міькрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів факт заподіяння йому моральних страждань, але він мав право звернутися з позовом до суду в строк до 30 квітня 2020 року, проте звернувся лише 01 лютого 2021 року, а отже пропустив встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України строк на звернення і не просив про його поновлення, а суд не знайшов у матеріалах справи відомості про існування поважних причин пропуску позивачем вказаного строку.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Гулий Андрій Васильович, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про стягнення на його користь з військової частини НОМЕР_1 відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн та понесених ним судових витрат.

Він вважає що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. На його думку, оскільки спеціальним законодавством про військову службу не врегульовано питання відповідальності за порушення трудових прав військовослужбовців, в тому числі щодо компенсації моральної шкоди та позовної давності, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні норми ЦК України, а саме: ст. 257, 1167 ЦК України. Вважає, що у випадку звернення працівника до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, повинна застосовуватися загальна позовна давність в три роки, що встановлено ст. 257 ЦК України.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якій просив у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Обґрунтовує свою позицію тим, що суд належним чином дослідив усі обставини справи та правильно застосував норму ст. 233 КЗпП України. За вказаними приписами встановлено тримісячний термін згідно з якими позивач мав право звернутися із заявою до суду з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, але вказані строки були порушені ним, а тому, на думку відповідача, суд дійшов правильного висновку про відмовлення у задоволення позовних вимог.
Позиції сторін у судовому засіданні
Сторони повідомленні належним чином про час, дату та місце розгляду справи (14:00 15 червня 2021 року, АДРЕСА_1 ), але в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про поважні причини своєї неявки суд не повідомили.
15 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надіслав до суду засобами електронного зв`язку клопотання від 14 червня 2016 року про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з частинами. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини
ОСОБА_3 згідного з копією посвідчення від 04 березня 2015 року є учасником бойових дій (а. с. 6).

23 квітня 2019 року наказом за № 100 командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії та звільнено у запас Збройних сил України ОСОБА_1 за підпунктом «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок» і військову службу» (за станом здоров`я).
З 25 квітня 2019 року позивача по справі виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (а. с. 7).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року в адміністративній справі ЄУН 340/2578/19 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2019 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2019 року. Встановлено термін для Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо надання звіту про виконання рішення суду у строк один місяць з дня набрання чинності рішення.
Через 9 місяців, а саме 30 січня 2020 року, ОСОБА_1 отримав від Військової частини НОМЕР_1 визначену рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року грошову компенсацію у сумі 58120,25 грн за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2019 року.
Внаслідок тривалого порушення з боку відповідача прав позивача на належні йому грошові кошти, як компенсації за невикористану ним відпустку, позивач зазнав душевних страждань.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
У цій справі суд першої інстанції встановив, що позивач перебував на військовій службі, яку проходив у Військовій частині НОМЕР_1 .
У зв`язку з проходженням військової служби та відповідно до ст. 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 мав право на час звільнення зі служби на отримання грошової компенсації за дні невикористаної ним відпустки.
Суд також встановив, що таку компенсацію на час звільнення з військової служби позивач не отримав від відповідача, змушений був звертатися до суду за захистом свого права, а після отримання позитивного судового рішення чекав на його виконання впродовж дев`яти місяців.
Суд встановив, що права позивача на отримання грошової компенсації за невикористане ним право на відпустку було порушене і у зв`язку з цим йому завдано душевних страждань.
Отже, суд першої інстанції встановив факт заподіяння Військовою частиною НОМЕР_1 моральної шкоди ОСОБА_3 .
Такі висновки суду першої інстанції сторонами по справі не оспорюються, рішення суду в цій частині не оскаржується жодним з учасників справи, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не перевіряється апеляційним судом.
Предметом перегляду в суді апеляційної інстанції є правильність рішення суду в частині застосування судом першої інстанції норм матеріального права про строк звернення позивача до суду за вирішенням спору про відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 2 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється:
громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;
іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Згідно з ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-ХІІ) відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Тобто, вказано норма ст. 17 Закону № 2011-ХІІ в питанні відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди відсилає до іншого закону.
На думку позивача таким законом є Цивільний кодекс України (ЦК), який встановлює загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 23 цього Кодексу особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Проте відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
За своїм характером правовідносини, які склалися між сторонами по справі щодо відшкодування завданої колишньому військовослужбовцю моральної шкоди через невиплату військовою частиною у день його звільнення зі служби компенсації за дні невикористаної відпустки є наближеними до трудових і регулюються нормами ст. 237-1 КЗПП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відтак до спірних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми статей 233 та 237-1 КЗпП України.
Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України).

З роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вбачається, що встановлені статтями 228, 233 строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Пропуск без поважних причин місячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові.

У п. 1 рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 4-рп/2012 вказано: «В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.».
В п. 2.2. мотивувальної частини рішення Конституційний Суд України вказав, зокрема, таке: «Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин».
Суд першої інстанції встановив і позивач це не оспорює, що він отримав від Військової частини НОМЕР_1 передбачену рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року грошову компенсацію у сумі 58120,25 грн за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій за період з 2015 по 2019 роки лише 30 січня 2020 року, а до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди звернувся 01 лютого 2021 року, тобто через один рік з моменту коли настали обставини з якими закон пов`язує виникнення права на таке звернення.
Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов пред`явлено з пропуском встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячного строку.

В судах першої та другої інстанцій позивач не вказував про наявність поважних причин пропуску ним цього строку.

Матеріали справи не містять відомостей про існування об`єктивних обставин, які б перешкоджали позивачу звернутися до суду в межах встановленого законом строку.

В апеляційній скарзі позивач не наводить таких обставин.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права те не спростовують висновків, які суд виклав у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Місцевий суд з дотриманням приписів процесуального законодавства встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Гулий Андрій Васильович, залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст 394 ЦПК України.

Головуючий О.Л. Карпенко

Судді А.М. Головань

В. В. Черненко