Єдиний унікальний номер: 223/59/21
Провадження номер: 2/223/118/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 1998 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та наказом №840-к від 30 листопада 2020 року його було звільнено внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я.

На час звільнення належна позивачу сума до виплати склала 108703,99 гривень, з якої частково було сплачено 33108,48 гривень. Станом на день подання даної позовної заяви залишок невиплаченої позивачу заробітної плати складає - 75595,51 гривень. Отже, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, згідно довідки №12 від 05 січня 2021 року розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1042,49 гривень. Кількість робочих днів затримки за період з 01 грудня 2020 року по 15 січня 2021 року, включно, становить 31 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день подачі позову складає 32317,79 гривень (1042,49 гривень х 31 робочих днів = 32317,79 гривень).

У зв`язку з незаконними діями відповідача щодо своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні, поставили останнього у скрутне фінансове становище, яке унеможливило достойне забезпечення коштами його родину. Невиплата позивачеві сум належних до виплати привели до психологічних страждань та необхідності вишукувати інші джерела доходу для придбання продуктів харчування, одягу, тощо. Моральна шкода спричинена ОСОБА_1 незаконними діями відповідача, оцінена позивачем у 10000,00 гривень.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь заборгованість із заробітної плати в сумі 75595,51 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 01 грудня 2020 року по день ухвалення судом рішення, без утримання податків та обов`язкових зборів; 10000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди; витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 гривень.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 03 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 17 березня 2021 року (а.с. 15).

Від відповідача на адресу суду 26 лютого 2021 року, з порушенням строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 03 лютого 2021 року.

Однак, враховуючи, що зазначену ухвалу суду ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» отримали лише 16 лютого 2021 року, а у відповідності до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, приймаючи до уваги введення карантину на території держави, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив відповідача до судового розгляду в межах даної цивільної справи.

Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений з підприємства наказом №840-к від 30 листопада 2020 року за станом здоров`я.

При звільненні нарахована заробітна плата в розмірі 135678,36 гривень, належна сума до виплати складає 108703,99 гривень. Заборгованість по заробітній платі станом на 22 лютого 2021 року складає 75595,51 гривень. Заробітна плата сплачена платіжним дорученням №27 від 18.12.2020 року в розмірі 33108,48 гривень.

Середньоденна заробітна плата позивача складає 1042,49 гривень.

Окрім того, підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних звільненому працівникові сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки численні борги на підприємстві утворились через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» вугілля, яка на сьогоднішній день залишається непогашеною. Окрім того, в межах виконавчого провадження було накладено арешт на грошові кошти ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що містились на відкритих рахунках у банківських установах, що призвело до остаточного блокування фінансово-господарської діяльності відповідача.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не надано жодного доказу того, що останній зазнав моральної шкоди, а також доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між винними діями (бездіяльністю) відповідача та моральними стражданнями, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди у розмірі 10000,00 гривень, та якими доказами це підтверджується. Посилаючись на вищевикладене відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог позову у повному обсязі, а справу розглядати за відсутності представника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» (а.с. _____).

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 27 квітня 1998 року по 06 квітня 2004 року, з 18 квітня 2005 року по 28 серпня 2006 року, з 28 лютого 2008 року по 30 листопада 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений 30 листопада 2020 року наказом № 840-к від 30 листопада 2020 року внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 17 квітня 2000 року (а.с. 8-10).

Відповідно до довідок Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 22 лютого 2021 року та №12 від 05 січня 2021 року ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений 15 липня 2020 року, згідно наказу №840-к від 30 листопада 2020 року внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я.

За листопад 2020 року нарахована заробітна плата (без урахування лікарняних за рахунок ФССУ) в розмірі 135678,36 гривень, належна сума до сплати складає 108703,99 гривень.

Виплата здійснена платіжним дорученням №27 від 18.12.2020 року в розмірі 33108,48 гривень (а.с. 26-27, 29).

Заборгованість по заробітній платі станом на 22 лютого 2021 року складає 75595,51 гривень.

Середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 1042,49 гривень (а.с. 11, 28).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 17 лютого 2021 року за підсумками роботи за 2020 року збитки підприємства склали 219365 тис. грн. Кредиторська заборгованість по ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» станом на 31.12.2020 року складає 1473406 тис. грн. (а.с. 22).

Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений з підприємства 30 листопада 2020 року внаслідок невідповідності виконуваній роботі за станом здоров`я. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум, станом на 22 лютого 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 75595,51 гривень. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1042,49 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданому суду позові та відзиві на позов.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з наданих до суду довідок ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» від 22 лютого 2021 року та №12 від 05 січня 2021 року та платіжного доручення №27 від 18.12.2020 року та реєстру виплат, здійснених підприємством 18.12.2020 року, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість по заробітній платі та сумах, які належали до сплати останньому при звільненні, була частково сплачена відповідачем. Так, розмір невиплачених ОСОБА_1 при звільненні грошових коштів на час розгляду справи становить 75595,51 гривень (108703,99 грн. - 33108,48 грн. = 75595,51 гривень), тому, на виконання вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України, ці кошти підлягають стягненню з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача, а вимоги позову в даній частині - задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становив 1042,49 гривень, що підтверджується довідками Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 22 лютого 2021 року та №12 від 05 січня 2021 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 01 грудня 2020 року по 17 березня 2021 року, включно, становить 76101,77 гривень (73 робочих дні х 1042,49 гривень = 76101,77 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Більш того, враховуючи, що при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 та як наслідок при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні останнього враховувались грошові виплати заробітної плати позивача до утримання з них податків та обов`язкових зборів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та обов`язкових зборів.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних позивачеві сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки наявність численних боргів перед підприємством через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки ОСОБА_1 виконував покладені на нього трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені.

Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати.

Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що як на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, так і за час розгляду справи відповідачем не здійснено повного розрахунку з позивачем за усіма належними йому при звільненні грошовими коштами, сума несплаченої заробітної плати складає 75595,51 гривень. Також слід відзначити, що розмір нарахованих позивачу грошових коштів на час звільнення останнього складав 135678,36 гривень, а тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 76101,77 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень, суд виходить з наступного.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право ОСОБА_1 на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який більше 19 років працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», був вимушений звільнитись у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало продовженню виконуваній роботі, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стало погіршення матеріального становища ОСОБА_1 , що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена втратою нормальних життєвих зв`язків, погіршенням життєвих умов, однак ОСОБА_1 не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих зв`язків.

Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову ОСОБА_1 , суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 855,27 гривень (81101,77 грн.*908,00 грн. / 86101,77 грн. = 855,27 грн.).

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23 ЦК України, ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , заборгованість із заробітної плати у сумі 75595 (сімдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 51 (п`ятдесят одну) копійку.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2020 року по день ухвалення судом рішення, а саме по 17 березня 2021 року, включно, у розмірі 76101 (сімдесят шість тисяч сто одна) гривень 77 (сімдесят сім) копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , втрати зі сплати судового збору у розмірі 855 (вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 27 (двадцять сім) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.