КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року у справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

встановив:

04 лютого 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж десяти днів з дня отримання заявником ухвали.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати.

Зазначає, що через повернення позову вона позбавлена можливості отримати аліменти на утримання дитини чим порушуються її права та права дитини та обмежено доступ до правосуддя.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху, та надано термін не більше десяти днів для усунення вказаних в ній недоліків.

В ухвалі зазначено, що позовна заява підлягає залишенню без руху, як така, що не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК, зокрема позивачем не долучено до позовної заяви Витяг актового запису, про народження дитини. Оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не перебуває у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини, що зумовлює надання доказів, які підтверджують факт визнання батьківства батьком дитини.

Зазначену ухвалу суду отримано особисто позивачем 05 березня 2021 року, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 09 лютого 2021 року (а.с.11).

Однак, станом на 24 березня 2021 року зазначені в ухвалі недоліки про залишення позовної заяви без руху позивачем усунуті не були у зв`язку з чим позовну заяву визнано неподаною та повернуто.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не усунуто недоліки, викладені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, а саме не долучено до позовної заяви Витяг актового запису, про народження дитини. Оскільки, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не перебуває у зареєстрованому шлюбі з батьком дитини, що зумовлює надання доказів, які підтверджують факт визнання батьківства батьком дитини. Окрім іншого вказано, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.03.2006 року №121/5 затверджена Інструкція про виконання в Україні Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.12.2006 року за №1390/13264, яка визначає спрощену процедуру стягнення аліментів на дитину або утримання на іншого члена сім`ї згідно Конвенції у відносинах з визначеним переліком держав, серед іншого, республіки Туркменістан.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки позивачем під час звернення до суду з позовом було подано свідоцтво про народження дочки, яке видається на підставі актового запису, про народження та в якому в графі батьківство вказано батька та матір неповнолітньої, а отже у позивача не виникало обов`язку надання доказів, які підтверджують факт визнання батьківства дитини.

Отже, виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що місцевий суд не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Крім того заявником вказано відповідача і останнє відоме місце його знаходження.

За вказаних обставин, у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування до позовної заяви ОСОБА_1 вимог ч.1,7 ст. 185 ЦПК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на те, що форма та зміст позовної заяви визначені статтею 175 ЦПК України, а перелік документів, що додаються до позовної заяви статтею 177 ЦПК України, яким даний позов відповідає.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник