Справа № 149/1025/18
Провадження № 22-ц/801/1304/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 рокуСправа № 149/1025/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Красіловського Вадима Олександровича про поновлення строку звернення із заявою про перегляд заочного рішення та за заявою про перегляд заочного рішення від 23 жовтня 2018 року у цивільній справі № 149/1025/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

Ухвалу постановив суддя Войнаревич М. Г.

Ухвалу постановлено о 10.55 год у м. Хмільнику Вінницької області

Повний текст ухвали складено 06 травня 2021 року,

встановив:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 532 321,60 грн.

Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 18 400 доларів США, що становить 484 911,76 грн., та судові витрати в сумі 4849,11 грн.

19 квітня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року, у якій просила заочне рішення суду скасувати та призначити справу до судового розгляду.

Одночасно відповідач подала до суду заяву про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Підставами для поновлення такого строку відповідач зазначила те, що вона не знала і не могла знати про існування зазначеного рішення суду, оскільки не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом та в матеріалах справи відсутні докази отримання нею судового рішення. Про заочне рішення їй стало відомо 01 березня 2021 року у зв`язку із проведенням виконавчих дій, після чого вона відразу звернулась до адвоката за правовою допомогою, який подавши до суду 15 березня 2021 року заяву, ознайомився із матеріалами справи 08 квітня 2021 року.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Красіловського В. О. про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення відмовлено.

Відмовлено адвокату Красіловському В. О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 23 жовтня 2018 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , пославшись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи судом та про існування заочного рішення у справі, оскільки з 28 червня 2018 року перебуває за кордоном, а отже не могла особисто отримати ні судові повістки, ні копію рішення суду. Посилання суду першої інстанції на те, що представнику відповідача ОСОБА_3 було відомо про наявність оскаржуваного рішення суду, про що свідчить його заява від 07 грудня 2018 року, є безпідставним, оскільки згідно зі статтею 284 ЦПК України строк має відраховуватись з дня вручення учаснику справи повного заочного рішення суду, а зазначена заява від 07 грудня 2018 року не містить відмітки про вручення копії судового рішення.

Також відмовивши у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ч. 3 ст. 287 ЦПК України, згідно якої суд, вважаючи доводи заяви недостатніми (що включає обставини пропуску строку), мав би винести ухвалу про залишення заяви без задоволення, що дало б можливість відповідачеві оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку.

Позивач ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову поновити пропущений процесуальний строк (п. 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та відмовив у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення на підставі ст. 126 ЦПК України у зв`язку з відсутністю поважних причин для поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, виходячи з того, що згідно з матеріалами справи відповідач отримала копію заочного рішення 09 листопада 2018 року, її представник ознайомився з матеріалами справи 07 грудня 2018 року, а із заявою про перегляд заочного рішення суду звернувся до суду лише 21 квітня 2021 року.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та обґрунтованим.

По справі встановлено, що 23 жовтня 2018 року Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області ухвалено заочне рішення, яким частково задоволено позов ОСОБА_2 ; стягнуто із ОСОБА_1 на його користь кошти в сумі 18 400 доларів США, що становить 484 911,76 грн., а також судові витрати в сумі 4849,11 грн. (а. с. 76-77).

Згідно зі статтею 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Європейський суд з прав людини зазначав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення у справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.

Отже, обґрунтоване застосування судом наслідків пропуску строків перегляду судових рішень не є порушенням права на доступ до суду.

Заочне рішення у справі суд першої інстанції ухвалив 23 жовтня 2018 року.

Копія заочного рішення суду від 23 жовтня 2018 року була направлена у встановленому процесуальним законом порядку за зареєстрованим місцем проживання відповідача та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 470 вручена ОСОБА_1 09 листопада 2018 року (а. с. 79, 80).

Також в матеріалах справи є заява повноважного представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Красіловського В. О. від 07 грудня 2018 року про надання йому справи для ознайомлення, із його послідуючою відміткою про ознайомлення із матеріалами справи 07 грудня 2018 року (а. с. 81).

19 квітня 2021 року цим же повноважним представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Красіловським В. О. до суду подана заява про перегляд заочного рішення від 23 жовтня 2018 року, тобто більш ніж через два роки з дня ухвалення рішення та отримання його копії відповідачем ОСОБА_1 ..

Зазначеним спростовуються доводи представника відповідача, які він зазначав як на підставу для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення про те, що відповідач не знала і не могла знати про існування заочного рішення, оскільки не була повідомлена належним чином про розгляд справи, а також, що про заочне рішення їй стало відомо лише 01 березня 2021 року у зв`язку із проведенням виконавчих дій.

Встановивши, що відповідач та її представник, будучи обізнаними про наявність оскаржуваного рішення ще у 2018 році, невиправдано зволікали із поданням заяви про перегляд заочного рішення та пропустили строк подання такої заяви більш ніж на два роки, не навели поважних причин такого тривалого пропуску строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, відмовивши у прийнятті до розгляду такої заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не була повідомлена про розгляд справи судом та про існування заочного рішення у справі, оскільки вона з 28 червня 2018 року перебуває за кордоном, а отже не могла особисто отримати ні судових повісток, ні копії рішення суду, не заслуговують на увагу з огляду на те, що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 018 ОСОБА_1 17 травня 2018 року (а. с. 33), № 141 02 червня 2018 року (а. с. 39), № 075 15 червня 2018 року (а. с. 46), що свідчить про обізнаність відповідача до виїзду за межі України про розгляд Хмільницьким міськрайонним судом Вінницької області цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про стягнення з неї заборгованості за договором позики.

Крім того, 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 уклала договір № 07-12 про надання правової допомоги із адвокатом Красіловським В. О. Згідно долученого до матеріалів справи витягу із цього договору місцем укладення договору є м. Вінниця (а. с. 82).

Доводи апеляційної скарги про безпідставність посилання суду першої інстанції на те, що представнику відповідача ОСОБА_3 було відомо про наявність оскаржуваного рішення суду, про що свідчить його заява від 07 грудня 2018 року, оскільки згідно за змістом статті 284 ЦПК України строк має відраховуватись з дня вручення учаснику справи повного заочного рішення суду, а зазначена заява від 07 грудня 2018 року не містить відмітки про вручення копії судового рішення, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, які свідчать про вручення копії заочного рішення суду від 23 жовтня 2018 року, яка була направлена судом у встановленому процесуальним законом порядку за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_1 (а. с. 79) та згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 470 вручена ОСОБА_1 09 листопада 2018 року (а. с. 80).

Як на підставу для поновлення пропущеного процесуального строку для подання заяви про перегляд заочного рішення представник відповідача зазначав, що про заочне рішення суду від 23 жовтня 2018 року відповідачу стало відомо 01 березня 2021 року у зв`язку із проведенням виконавчих дій, після чого вона відразу звернулась до адвоката за правовою допомогою, який подавши заяву 15 березня 2021 року, ознайомився із матеріалами справи 08 квітня 2021 року.

Проте ці обставини спростовуються матеріалами справи, зокрема, заявою представника відповідача адвоката Красіловського В. О. від 07 грудня 2018 року про видачу йому справи для ознайомлення, на якій зазначено про ознайомлення із матеріалами справи 07 грудня 2018 року (а. с. 81), та долученими до заяви витягом із договору № 07-12 про надання правової допомоги від 07 грудня 2018 року, укладеного між ним і ОСОБА_1 і ордером серії ВН № 077593 від 07 грудня 2018 року (а. с. 82, 83), що вказує на обізнаність відповідача і її представника про наявність заочного рішення суду у цій справі ще у 2018 року.

Отже, враховуючи обставини обізнаності відповідача про наявність в провадженні суду цивільної справи, а також обізнаності ще у 2018 році відповідача та її представника про ухвалення судом першої інстанції заочного рішення 223 жовтня 2018 року, відсутність доказів, які б свідчили про добросовісне здійснення ними своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення всіх можливих та залежних від них дій, спрямованих на своєчасний перегляд заочного рішення, висновок суду про відсутність підстав для поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовивши у прийнятті до розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ч. 3 ст. 287 ЦПК України, згідно якої суд, вважаючи доводи заяви недостатніми (що включає обставини пропуску строку), мав би винести ухвалу про залишення заяви без задоволення, що дало б можливість відповідачеві оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку, є безпідставними.

Частиною третьою статті 287 ЦПК України передбачено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Проте в даному випадку суд першої інстанції не розглядав заяву про перегляд заочного рішення, а на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України залишив таку заяву без розгляду, відмовивши відповідачу у задоволенні заяви про поновлення строку для подання такої заяви.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду та відмову у прийнятті такої заяви без розгляду на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги є безпідставними та правильних висновків суду не спростовують.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин