Провадження № 2/641/767/2021 Справа № 641/1688/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

за участю секретаря судового засідання Шелудченко В.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/1688/19

позивач: АТ КБ "Приватбанк"

відповідач: ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ "Приватбанк" 28.02.2019 року засобами поштового зв`язку звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.11.2011 року в розмірі 122 145, 28 грн.. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18.11.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір, у відповідності до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом.

У порушення умов кредитного договору від 18.11.2011 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 31.01.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 206116,69 грн., а саме: 7075,90 грн. - заборгованість за кредитом; 195432,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3608,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Однак, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 122145,28 грн., а саме: 7075,90 грн. - заборгованість за кредитом; 115069,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 18.11.2011 по 29.06.2018 року.

Відповідачем 16.02.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти заявленого позову заперечує в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що позивач пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в частині заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.11.2011 року, позивач посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з даним Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідач ознайомився та погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювались самим позивачем в період часу з моменту виникнення спірних правовідносин у 2011 році та до моменту звернення позивача з позовом до суду у 2019 році. Крім того, розрахунок заборгованості, доданий до матеріалів справи позивачем, проведений на підставі процентних ставок та тарифів, які не були узгоджені в заяві від 18.11.2011 року. Також вказує на те, що відповідачем було здійснено останній платіж за кредитним договором 10.03.2014, та починаючи з цього моменту позивач фактично знав про своє порушене право, та саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності як щодо основного зобов`язання, так і до застосування відсотків за його користування.

Крім того, 16.02.2021 року відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій він, посилаючись на те, що станом на 2019 рік позивач пропустив строк позовної давності, просить відмовити в задоволенні позову.

АТ КБ "ПриватБанк" 04.03.2021 року надано відповідь на відзив, в якому банк просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема, зазначає, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 18.11.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та особистим підписом засвідчив, що Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.... Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", власноруч підписану відповідачем, з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Відповідачу була видана картка терміном дії до останнього дня 04/2016 року. З позовом до суду АТ КБ "ПриватБанк" звернулось 28.02.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Крім того, у поясненнях від 19.02.2021 року банком зазначено, що згідно з умовами договору, а саме п. 1.1.3.1.6, клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів за іншим договором.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.03.2019 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.06.2019 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.11.2020 року поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Цією ж ухвалою залишено без руху заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.06.2019 року по справі № 641/1688/19.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.12.2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.12.2020 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.06.2019 року по справі № 641/1688/19 скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2021 року витребувано з АТ КБ "Приватбанк" інформацію щодо строку дії картки, виданої ОСОБА_1 на підставі заяви від 18.11.2011 року, інформацію про банківську операцію за картковим рахунком, відкритим ОСОБА_1 на підставі заяви від 18.11.2011 року, а саме ким, коли, у якому відділенні банку здійснено внесення коштів на погашення заборгованості, а саме 26.01.2016 року на суму 573 грн. 90 коп., 27.02.2016 року на суму 281 грн. 95 коп., 31.03.2016 року на суму 135 грн. 98 коп., 07.04.2016 року на суму 62 грн. 99 коп., 09.05.2016 року на суму 31 грн. 49 коп., 10.05.2016 року на суму 15 грн. 75 коп., 11.05.2016 року на суму 7 грн. 87 коп.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просить в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також зазначив про пропуск банком строку звернення до суду з цим позовом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 18.11.2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" по договору, що не заперечується відповідачем у судовому засіданні.

Згідно заяви відповідач висловив свою згоду на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" по договору ОСОБА_1 , сторонами погоджено, що базова % ставка в місяць складає 2,5%, розмір щомісячних платежів складає 7% заборгованості, але не менше 50грн. та не більше залишку боргу; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до довідки, виданої банком, картка, видана 18.11.2011 року ОСОБА_1 перевипускалась, зокрема, 24.09.2013 року йому видано картку зі строком дії до 04/16.

Відповідно до розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, станом на 31.01.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 206116,69 грн., а саме: 7075,90 грн. - заборгованість за кредитом; 195432,24 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3608,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

В межах цього позову позивачем пред`явлено до стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 122145,28 грн., а саме: 7075,90 грн. - заборгованість за кредитом; 115069,38 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 18.11.2011 по 29.06.2018.

Згідно з наданою банком випискою за договором станом на 19.02.2021 року, останній раз користування кредитними коштами було здійснено ОСОБА_1 28.12.2015 року, зокрема, щомісячний платіж у сумі 205,06грн. за сервісом "Оплата частинами" за покупку в магазині "Ельдорадо", АДРЕСА_1 . Погашення кредитної заборгованості було здійснено безпосередньо ОСОБА_1 07.10.2014 року готівкою у сумі 200грн. в терміналі самообслуговування за адресою: АДРЕСА_2 . Внесення коштів на погашення заборгованості, а саме 01.02.2015 року на суму 28,33 грн., 25.12.2015 року на суму 353,19грн., 26.01.2016 року на суму 573 грн. 90 коп., 27.02.2016 року на суму 281 грн. 95 коп., 31.03.2016 року на суму 135 грн. 98 коп., 07.04.2016 року на суму 62 грн. 99 коп., 09.05.2016 року на суму 31 грн. 49 коп., 10.05.2016 року на суму 15 грн. 75 коп., 11.05.2016 року на суму 7 грн. 87 коп. здійснено шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості з карти.

Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.11.2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо порядку погашення заборгованості.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.11.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що між банком та відповідачем ОСОБА_1 погоджено тільки умови кредитного договору, що містяться у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", оскільки зазначені документи підписані особисто відповідачем, що не заперечується ним у судовому засіданні.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки строк дії картки визначено до останнього дня 04/16, суд зазначає, що з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування банком процентів за користування кредитом за період з 01.05.2016 року по 29.06.2018 року є безпідставним, а тому відмовляє в задоволенні позову у вказаній частині.

Відносно пред`явлених до стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом за період з 18.11.2011 року по 30.04.2016 року суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Приписами ч. 1 ст. 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладений у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15 та у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 637/105/17 (провадження № 61-28440св18).

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта».

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що подав відповідну заяву.

З позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом за період з 18.11.2011 року по 30.04.2016 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду засобами поштового зв`язку 28.02.2019 року, що підтверджується доказами, доданими до відповіді на відзив.

Відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" по договору ОСОБА_1 , сторонами погоджено здійснення погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 7% заборгованості, але не менше 50грн. та не більше залишку боргу; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з наданою банком випискою за договором станом на 19.02.2021 року, останній раз користування кредитними коштами було здійснено ОСОБА_1 28.12.2015 року, зокрема, щомісячний платіж у сумі 205,06грн. за сервісом "Оплата частинами" за покупку в магазині "Ельдорадо", АДРЕСА_1 . Погашення кредитної заборгованості було здійснено безпосередньо ОСОБА_1 07.10.2014 року готівкою у сумі 200грн. в терміналі самообслуговування за адресою: АДРЕСА_2 . Внесення коштів на погашення заборгованості, а саме 01.02.2015 року на суму 28,33 грн., 25.12.2015 року на суму 353,19грн., 26.01.2016 року на суму 573 грн. 90 коп., 27.02.2016 року на суму 281 грн. 95 коп., 31.03.2016 року на суму 135 грн. 98 коп., 07.04.2016 року на суму 62 грн. 99 коп., 09.05.2016 року на суму 31 грн. 49 коп., 10.05.2016 року на суму 15 грн. 75 коп., 11.05.2016 року на суму 7 грн. 87 коп. здійснено шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості з карти.

Суд зазначає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах справи, не визнається відповідачем ОСОБА_1 та не містять його підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.11.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді та погодили п. 1.1.3.1.6 Умов, згідно якого клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строків платежів за іншим договором.

З огляду на викладене, суд вважає, що автоматичне погашення банком простроченої заборгованості з карти, а саме 01.02.2015 року на суму 28,33 грн., 25.12.2015 року на суму 353,19грн., 26.01.2016 року на суму 573 грн. 90 коп., 27.02.2016 року на суму 281 грн. 95 коп., 31.03.2016 року на суму 135 грн. 98 коп., 07.04.2016 року на суму 62 грн. 99 коп., 09.05.2016 року на суму 31 грн. 49 коп., 10.05.2016 року на суму 15 грн. 75 коп., 11.05.2016 року на суму 7 грн. 87 коп., не підтверджують вчинення ОСОБА_1 дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, а тому не призвели до переривання строку позовної давності.

Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування строку позовної давності суд враховує погодження сторонами здійснення погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, здійснення ОСОБА_1 погашення кредитних коштів 07.10.2014 року, останній раз користування ОСОБА_1 кредитними коштами 28.12.2015 року, строк дій картки до 04/2016 та пред`явлення банком цього позову до суду 28.02.2019 року.

Суд зауважує, що позовна давність за вимогами до 07.10.2014 року перервалась здійсненням ОСОБА_1 погашення кредитних коштів 07.10.2014 року на суму 200грн., однак вказана обставина не має правового значення в межах цієї справи, оскільки з позовом до суду банк звернувся 28.02.2019 року, тобто через 4,5 роки після такого переривання.

Приймаючи до уваги здійснення погашення заборгованості щомісячними платежами, прострочена станом на 28.02.2016 року сума боргу за тілом кредиту у розмірі 3256,03грн. пред`явлена банком поза межами трирічного строку позовної давності, а тому стягненню з відповідача не підлягає. Оскільки відповідач прострочив погашення 3819,87грн. заборгованості за тілом кредиту, і ці вимоги заявлені банком в межах строку позовної давності, зобов`язання має виконуватись належним чином, а тому 3819,87грн. заборгованості за тілом кредиту підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк".

Щодо процентів за користування коштами, згідно розрахунку заборгованості, в межах строку дії картки (30.04.2016 року) заборгованість ОСОБА_1 за відсотками складала 13108,44грн. Враховуючи здійснення погашення заборгованості щомісячними платежами, станом на 28.02.2016 року прострочена сума боргу за процентами у розмірі 10230,55грн. пред`явлена банком поза межами трирічного строку позовної давності. Таким чином, в межах строку позовної давності та строку дії картки стягненню з відповідача на користь банку підлягає 2877,89грн. процентів (13108,44-10230,55=2877,89грн.).

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 6697,76грн. (3819,87грн. тіло кредиту+2877,89грн. проценти).

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 5,48%, витрати зі сплати судового збору у розмірі 105,27грн. (1921грн.*5,48/100) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18.11.2011 року у розмірі 6697 (шість тисяч шістсот дев`яносто сім) грн.76 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 105(сто п`ять) грн. 27 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складено 23.03.2021 року.

Суддя С. О. Ященко