справа № 399/240/21
провадження № 2/399/172/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Шульженко В.В.

при секретарі судового засідання Аксьонової К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Онуфріївка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та ОСОБА_1 30.07.2013 року на підставі кредитного договору № НОМЕР_1 видано кредит кредитну картку з лімітом овердрафту у сумі 15000 грн., який згодом було збільшено до 21300 грн.

19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ». ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».

На баланс ПАТ «ПУМБ» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за кредитним договором. 21.12.2018 ПАТ «ПУМБ» змінило тип товариства з публічного на акціонерне.

Позивач зазначає у позові, що відповідач, не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 18.02.2021 року складає 56621,90 грн. з яких: 20317,24 грн. заборгованість за кредитом, 25654,66 грн. заборгованість процентів; 0 грн. заборгованість за комісією; 10650 грн. штрафні санкції.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.05.2021 року від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Калініна С.К. надійшов відзив на позовну заяву.

Від позивача у справі станом на 15.07.2021 року відповідь на відзив не надійшла.

Представник Акціонерного товариства «ПУМБ» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, в позовній заяві зазначив та просив розглянути справу за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

У відзиві на позовну заяву, який 14.05.2021 року надійшов до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Калініна С.К. останній просить відмовити у задоволенні позову АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та застосувати строки позовної давності у цивільній справі №399/240/21 за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Відзив мотивував тим, що вивчивши доводи позовної заяви та використовуючи надане процесуальним законодавством право передбачене ст.178 ЦПК України, відповідача заперечує проти задоволення вимог позивача, що викладені в позовній заяві, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

В позовній заяві АТ «ПУМБ» повідомляє, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» правонаступником якого є позивач, 30.07.2013 видано ОСОБА_1 кредитну картку з лімітом овердрафту у розмірі 15000,00 грн., який згодом було збільшено до 21 300,00 грн., на підставі кредитного договору № GP 4683. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк та просить стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 18.02.2021 в розмірі 56621,90 грн., з яких 20317,24 грн. заборгованість за кредитом; 25654,66 грн. заборгованість за процентами; 0,00 грн. заборгованість за комісією; 10650,00 грн. штрафні санкції.

Позовних вимог відповідач не визнає в повному обсязі з наступних підстав:

1. Переказ та отримання суми кредиту відповідачем в розмiрi 21300,00 грн. на пiдставi кредитного договору, нічим не підтверджено. Позивач на підтвердження даної банківської операції будь-яких документів не надав. У додатках до позовної заяви вiдсутнiй документ, який би підтверджував факт перерахування (отримання) будь-яких коштів. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками банку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача i не є правовою підставою для стягнення - вiдповiдних сум та не може слугувати доказом безспiрностi розміру грошових вимог позивача до відповідача. Сама позовна заява не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Розрахунок заборгованості, не може підтверджувати існування заборгованості оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту, у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є вiдповiдна заява на переказ готівки (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-20цс12). Виходячи зi змісту ст. 22 Закону України «Про платiжнi системи: та переказ коштів в Україні», документами, які можуть підтверджувати факт проведення розрахункових операцій, є такі види розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про платiжнi системи та переказ коштів в Україні» обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їx оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Постановою Національного банку № 22 від 21.01.2004 встановлені вимоги до оформлення вищезазначених розрахункових документів. Позивач не додав до позовної заяви належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував вiдповiдачу згідно кредитного договору та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кредитні кошти. Згідно ст. 1 Закону України «Про платiжнi системи та переказ коштів в України» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої, в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з вiдповiдного рахунка банку з метою оплати вартості товарів i послуг, перерахування коштів зi своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готiвковiй формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених вiдповiдним договором. Тобто, використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку. Згідно п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про платiжнi системи та переказ коштів в Україні» Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається мiж банком i його клієнтом - власником рахунка. Порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Згідно п. 1.5 ст.1 Постанови Національного Банку України № 492 вiд 12.11.2003 Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається мiж банком i його клієнтом, i не повинні суперечити вимогам цiєї Iнструкцiї.

До позовної зави Позивач не долучив: - договір на відкриття карткового рахунку з інформацією про номер рахунку на який позивач перерахував кредитні кошти відповідачу згідно Кредитного договору; - також не зазначено номер платіжної картки, яка була надана до відкритого рахунку відповідачу; - не долучено доказів про отримання відповідачем платіжної картки.

Отже, жодного iз вказаних документів, які можуть підтверджувати факт проведення розрахункових операцій з відповідачем позивач не надав.

2. Позивачем пропущений строк позовної давності як за тілом кредиту так i за відсотками, та неустойкою.

3. Цивiльно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в замiнi невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. АТ «ПУМБ» не довів наявність негативних наслідків через прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором. Більш того, такі негативні наслідки могли виникати лише для первісного кредитора. Більш того, АТ «ПУМБ» не надав арифметичного розрахунку, з посиланням на норми Кредитного договору щодо стягнення сум штрафних санкцій в розмiрi 10 650,00 грн.

4. Щодо нечесної підприємницької практики та не надання інформації вiдповiдачу. Iстотнi умови договору кредитування визначаються ЦК України та спеціальними Законами, що регулюють дану сферу правовідносин, а саме ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з ycix істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як iстотнi або є необхідними для договорів даного виду, а також yci тi умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами договору є тi умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним, вони відображають природу договору, вiдсутнiсть будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати обов`язки, які покладаються на сторони за договором. Істотними умовами договору є також такі умови, які прямо не названі у нормативних актах, але потрібні для договору даного виду. Вiдсутнiсть обов`язкових істотних умов кредитного договору, впливають на можливість виконання сторонами договору. 1) Вiдповiдно до ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення вiдповiдного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) iз зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Пунктом 4 частини 1 статті 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кiлькiсть, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця). Кредитор не виконав вищевказані встановлені законом вимоги. Такі дії розцінюються як нечесна підприємницька практика в розумiннi ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надасться у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За вимогами ч.6 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Вiдповiдно до ч.2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Звертаю увагу на те, що пропозиція укласти договір (оферта) викладено в письмовій формі на папері з надрукованим текстом шрифтом розміром 5 друкувальних пунктів. Такі дії зробленi позивачем навмисно з метаю ускладнити та унеможливити позивачу прочитання тексту договору, ознайомлення з істотними умовами та відповідно неможливістю прийняття позивачем зваженого та свідомого рішення, щодо необхідності укладення договору саме на таких умовах. Друкування тексту договору шрифтом розміру 5 друкувальних пункт є порушенням вимог чинного законодавства, що стосується оформлення документів. Зокрема ДСТУ 4163:20 передбачає необхідність використання шрифту розміру 12-14 друкарських пунктів. Підтвердженням зазначеного порушення є численні ухвали судів різних інстанцій (в тому числі ВСУ) про відмову в прийнятті в якості належних та допустимих доказів документів, що надруковані дрібним шрифтом у зв`язку з неможливістю отримати з них інформацію. Вважає зазначені умисні дії відповідача нечесною підприємницькою практикою.

Розгляд справи здійснюється на підставі ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Отже, з аналізу зазначених положень випливає, що сторони є рівними в поданні суду доказів, доведенні обставин, які мають значення для справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Зокрема позивач повинен довести обставини, викладені ним в позові, має подати докази на підтвердження цих обставин.

За змістом ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Представник відповідача зазначає, що переказ та отримання суми кредиту відповідачем в розмірі 21300,00 грн на підставі кредитного договору нічим не підтверджено. Позивач на підтвердження даної банківської операції будь-яких документів не надав. У додатках позовної заяви відсутній документ, який би підтверджував факт перерахування (отримання) будь яких коштів. Крім того, представником відповідача також зазначено, що до позовної зави позивач не додав договір на відкриття карткового рахунку з інформацією про номер рахунку на який позивач перерахував кредитні кошти відповідачу згідно кредитного договору; також не зазначено номер платіжної картки, яка була надана до відкритого рахунку відповідачу; не долучено доказів про отримання відповідачем картки. Отже, жодного із вказаних документів, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій з відповідачем позивач не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, із пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 30.07.2013 року (далі - Пропозиція) (а.с.7), яка підписана ОСОБА_1 , остання запропонувала АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» укласти з нею договір страхування та договір карткового рахунку. Зазначена Пропозиція у розділі «Частина 2. Основні умови договору карткового рахунку» містить номер договору карткового рахунку (оферти) та договору страхування- НОМЕР_1 (п. 2.1.),валюту рахунку - гривня (п. 2.2.),ліміт овердрафту (кредиту)-15000,00 грн. (п. 2.3.), строк користування овердрафтом (кредитом) та договору страхування - 24 місяці (п. 2.4), комісію за обслуговування овердрафту - 2% (п. 2.5.), проценту ставку за користування овердрафтом (п. 2.6.) - 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) та 36% річних при здійсненні інших дебетових операцій по Картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту), реквізити для перерахування заборгованості за овердрафтом (п. 2.8.) та інформацію про Клієнта у розділі «Частина 1. Інформація про клієнта» пп. 1.1.-1.5.

Судом встановлено, що із наданої копії Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків (а.с.8-9) в редакції від 27 серпня 2012 року (далі - Загальні умови), які підписані Позичальником, вбачається, що в пункті 1.4. розділу 3 «УМОВИ ДОГОВОРУ КАРТКОВОГО РАХУНКУ» Загальних умов сторони обумовили, що в межах, визначених Пропозицією, та на основі наданої Клієнтом інформації, а також з урахуванням фінансового стану та кредитної історії Клієнта, Банк має право встановити Клієнту Ліміт Овердрафту за Картковим рахунком для проведення операції з використанням Картки, за відсутності власних коштів Клієнта на Картковому рахунку. Якщо Ліміт Овердрафту не встановлений одразу при укладені Договору карткового рахунку чи дорівнює нулю Банк, після прийняття рішення, письмово повідомляє Клієнта про розмір встановленого йому Ліміту Овердрафту та строк, на який його встановлено (Строк користування Овердрафтом).

Підпунктом 2.3.3. пункту 2.3. розділу 3 «УМОВИ ДОГОВОРУ КАРТКОВОГО РАХУНКУ» Загальних умов встановлено, що Банк має право на умовах, визначених Договором карткового рахунку та протягом строку його дії, встановити Клієнту Ліміт Овердрафту та строк користування Овердрафтом, а також змінювати їх, письмово повідомивши про це Клієнта, шляхом направлення письмового повідомлення, не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до дати встановлення / зміни.

Виключно за умови встановлення Клієнту Ліміту Овердрафту Банк здійснюватиме кредитування Карткового рахунку (пп. 3.1. п. 3 розділу 3 Загальних умов).

Згідно Пропозиції ліміт Овердрафту був встановлений у розмірі 15000 грн., та позивач зазначив у позовній заяві,що ліміт був згодом збільшений до 2130,00 грн.

До позовної заяви також надано Пропозицію про зміну Договору кредитного рахунку та договору страхування (оферта) (а.с.10) підписаний ОСОБА_1 09.09.2015 року згідно якої вбачається у розділі «Частина 2. Основні умови договору карткового рахунку (базові умови)» зазначено у п. 2.3 ліміт овердрафту 21300, яку було підписано позивачем вже після спливу дії вказаної вищепропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 30.07.2013 року (далі - Пропозиція), яка підписана ОСОБА_1 .

Згідно п. 1.1. Статуту АТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань, в тому числі ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал».

21.09.2018 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк», як правонаступник направив ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про необхідність сплати в строк до 28.09.2018 року заборгованості за договором №4683 від 30.07.2013 року, яка станом на 21.09.2018 року становила 30637,23 грн.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Так, згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.626 ЦК України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.628 ЦК України, передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

При розгляді справ про стягнення заборгованості за кредитом в предмет доказування обов`язково входить обставина надання кредитором коштів в якості кредиту, їх отримання позичальником, у тому числі дата (дати) та сума (суми) таких коштів.

Обов`язок доводити таку обставину покладається саме на банк, як позивача.

Зі змісту вказаної пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 30.07.2013 року та містить номер договору карткового рахунку (оферти) та договору страхування НОМЕР_1 встановлено розмір ліміту овердрафту 15000 грн. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження того, що банк виконав свої зобов`язання за договором, а також те, що банк надав відповідну платіжну картку відповідачу, також не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії отриманої картки, що є істотними умовами договору.

Також слід зауважити, що порядок переказу банками коштів на рахунки фізичних осіб регулюється Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно абз.1 п.1.24 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні: переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Пунктом 1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено що, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно п.1.35 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Отже належними засобами доказування обставин переказу коштів відповідачу на його рахунок мають бути саме розрахункові документи.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Позивач стверджуючи, що встановив відповідачу ліміт овердрафту у сумі 15000,00 гривень, який згодом було збільшено до 21300,00 повинен був довести цю обставину розрахунковими документами.

Суд не може визнати доведеною ту обставину, яка не підтверджена жодними доказами.

Пропозиція укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) від 30.07.2013 року, яка підписана ОСОБА_1 , свідчить лише про те, що особа висловила згоду приєднатися до умов договору. Однак ту обставину, що особа отримала кошти в якості кредиту та використала їх, не доводить.

Крім того, із наданих до позову виписок з особового рахунку за період з 30 липня 2013 року по 03 жовтня 2016 року та з 03 жовтня 2016 року по 18 люого 2021 року (а.с.14-44), вбачається, що вони підписані представником АТ «ПУМБ» Є.М. Височин. Проте, до позову не доданий документ, який підтверджує повноваження цієї особи на підписання розрахункових документів заборгованості за кредитним договором, оскільки серед додатків до позову позивачем надано копію довіреності, виданої від імені АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_2 (а.с.48), як особи уповноваженої представляти інтереси Банку, і саме цією особою, як представником за довіреністю, підписані та посвідчені копії інших додатків до позову. Тобто, дві виписки із особового рахунку за різні періоди часу, надані позивачем у якості доказів до позову, підписані невідомою особою, у якої відсутні повноваження на представництво інтересів позивача, а тому зазначені виписки з особового рахунку є неналежними та недопустимими доказами у розумінні статей 77, 78, 79 ЦПК України.

На підтвердження наявності заборгованості позивачем надано Виписку з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором №4683від 30.07.2013 року (а.с.13), за змістом якої станом на 18 лютого 2021 року (включно) заборгованість Позичальника перед АТ «ПУМБ» складає 56621,90 грн. в тому числі: прострочена заборгованістьза сумою кредиту в розмірі становить 20317,24 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 25654,66 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі становить 10650,00 грн та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. АТ «ПУМБ» повідомляє, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4683 від 30.07.2013 року, не погашена.

Вищезазначена виписка з рахунку також є неналежним та недопусимим доказом оскільки підписана представником АТ «ПУМБ» Є.М. Височин, при цьому до позову не доданий документ, який підтверджує повноваження цієї особи на підписання розрахункових документів заборгованості за кредитним договором, оскільки серед додатків до позову позивачем надано копію довіреності, виданої від імені АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_2 (а.с.48), як особи уповноваженої представляти інтереси Банку, і саме цією особою, як представником за довіреністю, підписані та посвідчені копії інших додатків до позову.

Надана позивачем вищезазначена Виписка з рахунку ОСОБА_1 не може слугувати підтвердженням існування боргу і з огляду на те, що з наданої виписки неможливо встановити період, за який утворився борг, його складові, як то проценти (розмір процентної ставки), неустойки (вид та розмір застосованої пені чи штрафу), комісії, а також суми на погашення заборгованості, що вносила відповідач.

Вказана виписка містить тільки загальні суми боргу, що не підтверджуються відповідними проведеними банківськими розрахунками, що позбавляє можливості встановити наявність підстав для задоволення вимог у відповідному розмірі.

Крім того, встановлений Банком розмір заборгованості складається, як зазначив сам позивач, в тому числі, із суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с.13), що у свою чергу свідчить про те, що між сторонами уже існував спір з приводу виниклої заборгованості по кредиту і Банк здійснив дії по примусовому стягненню боргу шляхом отримання виконавчого напису нотаріуса. Однак, відомостей про суму такого стягнення та розміру погашеного за виконавчим написом боргу, суду не надав. Наявність спору щодо виниклої заборгованості по кредиту та його врегулювання через отримання виконавчого напису нотаріуса підтверджується також даними виписки за період з 03.10.2016 по 18.02.2021 рр. (а.с.41) за дату 12.04.2019 кредит 800.00 грн. сплата боргу по ВП №58117354 ОСОБА_1 . Відповідно, задоволення позовних вимог може призвести до стягнення однієї і тієї ж суми заборгованості з однієї і тієї ж особи двічі.

Окрім того, плата за здійснення виконавчого напису не може бути віднесена до неустойки, як виду відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань (ст. 549 ЦК України).

Таким чином, із наданої позивачем виписки з рахунку, як доказу на підтвердження наявності заборгованості відповідача, неможливо встановити наявну суму боргу, його складові, період за який він утворився, що унеможливлює проведення об`єктивного розгляду справи та задоволення вимог Банку.

При цьому, як було зазначено судом вище, виписки з особового рахунку (а.с.14-44) та виписка з рахунку ОСОБА_1 із зазначеням суми заборгованості (а.с.13) є неналежними та недопустимими доказами у розумінні статей 77, 78, 79 ЦПК України, оскільки підписані не уповноваженою особою, повноваження представника ОСОБА_3 при матеріалах справи відсутні.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бередо уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, позивачем не доведені належними та допустимими доказами факт встановлення початкової суми ліміту дозволеного овердрафту на картку позивача, а також подальшого його збільшення та той факт, що відповідач використав кошти дозволеного ліміту овердрафту.

Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив застосувати строки позовної давності у цивільній справі №399/240/21 за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Верховний Суд в постанові від 15.04.2020 по справі № 753/19886/16-ц зробив наступний висновок. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом було всебічно з`ясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає, що позовні вимоги не доведені та не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому такі вимоги є необґрунтованими та відповідно не підлягають задоволенню, а тому в задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» слід відмовити повністю.

Суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки відмовляє в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.141ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У позові Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному пп.15.5 п.5 Розділу ХІІ Перехідні положення ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (), місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Онуфріївського районного суду

Кіровоградської області В.В. Шульженко