ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5535/21
провадження № 2/753/5497/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.,

при секретарі Пугач Д.С., Береговенко Н.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 , Коломієць Д.О.

інші учасники справи не з`явилися

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2020 до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 17.10.2017 близько о 08 год. 00 хв. в м. Київ по вул. Будівельників, 38, мала місце ДТП за участю автомобіля «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .

Внаслідок даної ДТП т.з. «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_2 було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу від 17.10.2017.

09.12.2016 між ОСОБА_5 та ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3-00.

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), копія якого наявна в матеріалах справи, дана ДТП сталась з вини відповідача.

Відповідно до рахунку-фактури № ПР-408 від 17.10.2017 вартість відновлювального ремонту т.з. «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_2 , склала 19912,30 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання згідно договору добровільного страхування, на підставі страхового акту № 9256-02 від 25.10.2017, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило власнику пошкодженого т.з. страхове відшкодування в розмірі 19912,30 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 23966 від 25.10.2017.

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія, була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», то ПрАТ «СК ВУСО» звернулося до них з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відшкодувала ПрАТ «СК ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 12528,70 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом становить 7383,60 грн.

Позивач зазначає, що на підставі договору про відступлення права вимоги набув від ПрАТ «СК ВУСО» право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у виді виплаченого страхового відшкодування за договором укладеним між ПрАТ «СК ВУСО» та ОСОБА_5 .

В добровільному порядку відповідач не відшкодовує у порядку регресу виплачену суму регламентної виплати, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.08.2020. відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив повністю відмовити в задоволенні позову, оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду відповідь на відзив в якій зазначив, що посилання представника відповідача є необгрунтованими, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17.10.2017 близько о 08 год. 00 хв. в м. Київ по вул. Будівельників, 38, мала місце ДТП за участю автомобіля «Hyundai Getz» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 .

17.10.2017 року водіями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), де ОСОБА_4 визнала свою вину в ДТП.

Станом на час вчинення ДПТ, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» з яким укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3-00 від 09.12.2016.

Відповідно до Акту огляду колісного транспортного засобу від 17.10.2017 т.з. «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_2 , Страхувальник зазнав матеріальних збитків.

Відповідно до рахунку-фактури № ПР-408 від 17.10.2017 вартість відновлювального ремонту т.з. «Hyundai Accent» д.н.з. НОМЕР_2 , склала 19912,30 грн.

Згідно договору страхування, на підставі страхового акту № 9256-02 від 25.10.2017, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило власнику пошкодженого т.з. страхове відшкодування в розмірі 19912,30 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 23966 від 25.10.2017.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія, була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС».

ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відшкодувала ПрАТ «СК ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 12528,70 грн.

Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом становить 7383,60 грн.

Згідно із положеннями ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування(подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування (ст. 8 Закону України «Про страхування»).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

У ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується у повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесу розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

В силу ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За нормою ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням ня у розмірі 7383,60 грн.

Відповідно до договору № 10/03/2020 про відступлення права вимоги від 10.03.2020 ФОП ОСОБА_3 набув від ПрАТ «СК ВУСО» право вимоги на відшкодування в порядку регресу збитків у виді виплаченого страхового відшкодування за договором укладеним між ПрАТ «СК ВУСО» та ОСОБА_5 .

Доказів щодо визнання недійсним договору № 10/03/2020 про відступлення прав вимоги від 10.03.2020 суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 є належним позивачем у справі та в силу викладеного вище положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування» у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах різниці сплаченого ПрАТ «СК «ВУСО» страхового відшкодування та компенсацією ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», що становить 7383,60 грн.

На час розгляду справи у суді вказана сума відповідачем на користь позивача не сплачена.

Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить висновку про задоволення позову.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у яких судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Зокрема, п. 48 зазначеної вище постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на професійну допомогу у розмірі 3000,00 грн. позивач надав суду: договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року та Акт здачі-прийняття робіт(надання послуг) від 16.07.2020; свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314 та посвідчення адвоката; платіжне доручення від 16.07.2020.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

Згідно з частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 12,13,76-81,141,263-265,268 ЦПК України ,суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_4 ) завдані збитки в порядку регресу в розмірі 7386,60 грн., судовий збір у розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.