Номер провадження 2/756/2171/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Белоконної І.В.,

за участі секретаря Мушкетик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , та в інтересах малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування позовних вимог зазначили наступне.

Позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 .У зазначеній квартирі позивачів зареєстрований відповідач ОСОБА_5 разом з трьома своїми дітьми. Проте відповідачі тривалий час не проживають у вищевказаній квартирі, не приймають участі в її утриманні та не сплачують комунальні послуги.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав надав заяву про розгляд справи без її участі, у якому також просив позов задовольнити.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні просили позов задовольнити з підстав, що вказані у позовній заяві.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з тих підстав, що її довіритель - відповідач ОСОБА_5 був власником 1/4 частини спірної квартири. За усною домовленістю з позивачами він подарував свою частку позивачу ОСОБА_2 взамін на дозвіл співвласників на реєстрацію трьох його дітей в спірній квартирі. Представник відповідачів зазначила, що дійсно її довіритель разом зі своїми дітьми проживає за іншою адресою у м. Києві, однак не може у своїй квартирі зареєструвати дітей відповідно до вимог Договору іпотеки від 22.12.2020. Тому представник зазначила, що визнання неповнолітнього ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 права користування спірною квартирою залишить їх без реєстрації місця проживання.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, у якому також зазначила, що проти задоволення позовних вимог заперечує.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності та Договору дарування позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 .

У квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований відповдіач ОСОБА_5 та його діти, а саме: неповнолітній ОСОБА_5 та малолітні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Судом встановлено, про що також не заперечувалося сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_5 фактично проживає за іншою адресою, а саме у АДРЕСА_2 . Відповідач також є одноособовим власником зазначеної квартири згідно Договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2020.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що позивачі є власниками квартири, у якій зареєстрований відповідач ОСОБА_5 , фактично за наведеною адресою відповідач не проживає, беручи до уваги ті обставини, що відповідач не є співвласником спірної квартири, суд вирішує задовольнити позовні вимоги щодо визнання відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У частині визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням неповнолітнього ОСОБА_5 та малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7 суд вбачає правильним відмовити у зв`язку з наступним.

Як встановлено судом, неповнолітні ОСОБА_5 та малолітні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 зареєстровані у спірній квартирі з 12.11.2019 за згодою позивачів, як всіх співвласників квартири.

Частинами 2-4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Пунктом 2.1.8 Договору іпотеки від 22.12.2020, що укладений між ОСОБА_5 та АТ «КРЕДОБАНК»щодо квартири АДРЕСА_3 , встановлено, що в предметі іпотеки не зареєстровані, не будуть зареєстровані, не проживають, не будуть проживати, не мають права користування предметом іпотеки неповнолітні, малолітні особи.

З вищенаведеного вбачається, що відповідач ОСОБА_5 не має можливості зареєструвати у своїй квартирі своїх дітей.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції Про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Суд встановив, що на підставі вищенаведених норм законодавства щодо прав дитини Служба у справах дітей та сім`ї не надала позивачам дозволу про можливість визнання дітей відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд з метою запобігання порушенню цивільних прав та забезпеченню інтересів дітей не вбачає законних підстав для задоволення решти позовних вимог.

На підставі ст. 319, 391 ЦК України, ст. 11, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Конвенції Про права дитини, керуючись ст. 12, 13, 81, 223, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.В. Белоконна