Справа № 750/786/21
Провадження № 2/750/693/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Карапута Л.В.,

секретарів Гольцової А.В., Лось Ю.М.

за участю позивача, представника позивача ОСОБА_1 , відповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

28.01.2021 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту спільного проживання в період з вересня 2014 року по травень 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнання нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка набута у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати за позивачем право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення судових витрат.

01.03.2021 ОСОБА_4 подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що дійсно є знайомий з позивачкою. Також підтверджує, що позивач народила дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої він є, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 . Звертає увагу, що обставини, викладені в позовній заяві не підтверджують факту проживання чоловіка та жінки саме однією сім`єю без реєстрації шлюбу з наступних підстав. Відповідач не заперечує, що мав з позивачкою близькі стосунки, в результаті яких, народилась дитина, ОСОБА_6 , в той же час сам по собі факт існування таких стосунків не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною власністю, оскільки позивачем не надано доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Відповідач звертає увагу суду, що акти про фактичне проживання, надані позивачем носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю. Зауважує, що позивачем надано докази сплати нею комунальних послуг лише до часу придбання спірного майна (квартири в АДРЕСА_1 ) і лише за свою квартиру (квартира в АДРЕСА_2 , яка належить позивачці на праві власності). ОСОБА_4 зазначає, що з огляду на його професію та роботу, він майже весь час проводить за межами міста Чернігів, перебуває в частих поїздках за межами України (зокрема, саме в 2019 році він знаходився за межами України в загальній кількості 213 днів, що підтверджується копією закордонного паспорта), в інший час - мешкає в АДРЕСА_3 ). Даний факт підтверджується актом про фактичне проживання, договором оренди квартири, договором на охорону. У місто Чернігів, відповідач приїздив на короткий час, лише для відвідування доньки. Вказує на те, що ним було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 22.04.2019 року, посвідчений Беловою О.С., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу. Крім того, за кошти, що залишились, відповідачем було придбано побутову техніку в свою власну квартиру. Квитанції, що надані позивачкою (зокрема, про купівлю пральної машини, холодильника, накопичувач БББ) додатково це підтверджують, а наявність копій цих квитанцій у позивачки пояснюється її проживанням певний час у квартирі відповідача, у зв`язку з чим, остання мала доступ до речей і документів відповідача, що там зберігалися. Оплату комунальних послуг за утримання квартири в АДРЕСА_1 здійснює виключно відповідач за рахунок власних коштів за допомогою послуг інтернет банкінгу.

17.03.2021 ОСОБА_3 подала письмову відповідь на відзив, в якій просила задовольнити позов та зазначила про те, що з наданих копій паспортів у формі ID-картки вбачається, що вони були видані в один день - 06.11.2019 року, що свідчить про усталеність стосунків між сторонами та узгодження дій з оформлення документів. Твердження відповідача про те, що перебуваючи на Україні він мешкає у АДРЕСА_3 ) викликають обгрунтований сумнів зважаючи на наступне. В якості підтвердження факту проживання за вказаною адресою, ОСОБА_4 посилається на акт про фактичне проживання, договір оренди квартири та договір на охорону. При цьому, акт про фактичне проживання і договір оренди відповідачем не подаються разом з відзивом. Якщо б вказані документи існували і були в наявності, вони мали б бут и подані безперешкодно, тому є всі підстави вважати, що договір оренди буде оформлено «заднім числом» з метою підтримання позиції, яку зайняв відповідач по даній справі. Твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що під час проживання у спірній квартирі позивач мала доступ до речей і документів відповідача свідчить лише про те, що між сторонами дійсно існували відносини довіри. Якби відповідач ОСОБА_4 не довіряв позивачці, він би вжив всіх заходів щодо відсутності доступу до його речей і документів. Так само якби відповідач дійсно проживав у місті Києві, як він стверджує у відзиві, його речі, а тим паче документи, знаходились би за місцем його проживання. Твердження відповідача про те, що в даній квартирі не зареєстрована ні одна особа, жодним чином не свідчить про відсутність сімейних відносин між сторонами. Квартира була придбана навесні 2019 року, якийсь час сторони разом облаштовували її, якийсь час відповідач дійсно перебував за кордоном, і гострої потреби у реєстрації всіх осіб у спірній квартирі не було. Викривляючи та спотворюючи факти, які мали місце, а також заперечуючи частину з них, відповідач намагається ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали. Позивач додатково пояснила суду, що з 9 червня 2014 року вона та відповідач - ОСОБА_4 почали зустрічатись. З батьками ОСОБА_8 позивач познайомилась під час святкування дня його народження, а саме 29 серпня. З вересня 2014 винайняли житло та почали спільно проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина. В орендованій квартирі проживали по січень 2017 року, у цей період народилася спільна дитина. У зв`язку з відсутністю достатніх фінансових можливостей для оплати орендованого житла у січні 2017 переїхали до батьків, де проживали до серпня 2018. В подальшому через непорозуміння ОСОБА_8 з моїми батьками, переїхали до квартири за адресою АДРЕСА_2 , де проживали спільною сім`єю до придбання у квітні 2019 року спільного житла за адресою: АДРЕСА_1 . У спільній квартирі проживали до червня 2020 року, потім відповідач пішов з сім`ї. 9 лютого 2021 року позивач разом з дитиною припинили проживання у квартирі за адресою АДРЕСА_4 на вимогу відповідача. Перемовини щодо добровільного повернення до квартири та повернення речей, що належать позивачу велися, однак без результативно. Під час укладення договору купівлі-продажу спільного житла позивач була присутня за взаємною згодою сторін. Квартиру шукали разом через сайт оголошень. При укладенні договору сторони не повідомляли, що перебувають у сімейних відносинах. Під час спільного проживання побут вели спільний, дитину відповідач визнав своєю, піклувався про неї. Комунальні послуги оплачувались переважно позивачем. Продукти харчування придбавались спільно. Всі покупки здійснювались за взаємною згодою. Права та обов`язки розподілялись за взаємною згодою. Також зазначила, що за час спільного проживання вони на ім`я ОСОБА_8 купляли квартиру по АДРЕСА_5 , яку в подальшому також продали. Восени 2019 року відповідач повернувся додому з поїздки із-за кордону на автомобілі, зі слів останнього йому подарував його керівник. На пропозицію відповідача, щоб у разі відсутності відповідача на території України, позивач могла керувати авто і вільно пересуватися з дитиною містом і за його межами, тому на початку 2020 року пішла на навчання на водійські курси. Приблизно в десятих числах червня 2020 року відповідач у телефонному режимі повідомив позивача, що сім`я йому більше не потрібна і він хоче жити окремо в м. Києві, в подальшому після повернення додому повідомив, що спочатку він хотів вигнати нас з дитиною з дому, але на даний час дозволяє пожити в «його квартирі», поки з дитиною не дамо йому приводу передумати і виставив свої вимоги. Після погіршення стосунків з відповідачем, останній вилучив з домашнього комп 'ютера всі спільні фото, на яких були б ми з ним і разом з дитиною. Крім того, відповідач на деякий час заблокував доступ позивача до домашнього комп`ютера, а коли через деякий час відновив його, я виявила на робочому столі комп`ютера фото зворотної сторінки довіреності, яку ОСОБА_9 оформив на довірену особу з правом розпоряджатись належним йому майном.

Відповідач та представник відповідача подали відзив на позовну заяву, просили відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Відповідач надав пояснення суду, що відносини між ним та позивачкою ОСОБА_3 , а також факт спільного проживання не заперечує, вважав ОСОБА_3 своєю дівчиною. У батьків позивачки не проживав, іноді залишався на ніч. В орендованій квартирі проживали спільно, рахунки за комунальні послуги оплачувались відповідачем. З вересня 2014 по 2017 рік проживали в орендованій квартирі. У цей період народилась незапланована дитина, відповідач визнав її. У шлюб вступати не планував через постійні сварки. Відповідач називає відносини, які були з позивачкою дружніми та близькими. Сімейними відносинами не вважає. Надалі через труднощі на роботі та брак коштів позивачка з дитиною переїхала до батьків, позивач на період його перебування в Чернігові проживав також у батьків позивачки, де відношення до нього було негативне. Ініціативу придбання спільної квартири висловила позивачка. До ремонту нової квартири відповідач інколи проживав там окремо, оскільки за спільним місцем проживання (у батьків позивачки) відбувались постійні сварки. Під час ремонту нової квартири проживали за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач часто перебував у відрядженнях. Спільний побут не вели, продукти харчування купував. Житло вважав тимчасовим. До ремонту нової квартири позивачка ставилась байдуже, у зв`язку з чим понесли додаткові витрати. З приводу ремонту постійно відбувались сварки, вирішили проживати окремо. У жовтні 2018 року припинили близькі відносини. У листопаді 2018 року відповідач прийняв рішення переїхати у м. Київ, де винайняв житло. Почав працювати за кордоном. Спільне житло з позивачкою по АДРЕСА_5 вирішив продати, позивачка була повідомлена про це і була присутня під час укладення договору купівлі-продажу. Придбав квартиру для себе за адресою: АДРЕСА_4 у борг, який взятий у друга, борг ще не повернув. Зі своїх заощаджень придбав деяку побутову техніку. У зв`язку зі складним матеріальним положенням позивачки відповідач запропонував пожити у його квартирі до моменту покращення її матеріального становища. Позивачка придбала меблі за власні кошти. Вела побут, купувала продукти харчування. Комунальні платежі оплачував відповідач. У момент прохання відповідача покинути житло, позивачка відмовлялась. На час відряджень за дитиною піклувалась позивачка. Спільних заощаджень не було. На сьогодні позивачка не має бажання спілкуватись з відповідачем та не дає можливості спілкуватись з дитиною. Позивачка здійснює психологічний тиск на відповідача.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 9 червня 2014 року сторони познайомилися та почали зустрічатись.

У вересні 2014 року сторони почали проживати разом, тому винайняли для спільного проживання однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_6 та з вказаного часу фактично утворилась сім`я, а саме створився спільний бюджет, виникли взаємні права та обов`язки, спільно вели господарство.

Зважаючи на спільне проживання і неможливість завагітніти, сторони у 2015 році звернулись до Центру планування сім`ї, який знаходиться у пологовому будинку м. Чернігова, де за рекомендаціями спеціаліста пройшли обстеження, здали відповідні аналізи і у вересні 2015 році, позивач завагітніла й згодом народила дитину. 22.12.2015 року позивач змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », про що отримала свідоцтво про зміну імені сер. НОМЕР_2 (а.с. 24). Після зміни прізвища позивач здійснила обмін паспортних документів, які були видані на нове прізвище.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_12 , що підтверджується урочистою випискою з пологового будинку, де на спільному фото ОСОБА_13 зустрічав позивачку разом з донькою.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини записані батько ОСОБА_13 , мати ОСОБА_3 (а.с. 24).

Батьківство ОСОБА_4 не оспорюється та визнається останнім в судовому засіданні.

Перед самими пологами та після народження доньки сторони придбали для неї всі необхідні речі: дитяче ліжко, комод, матрац, речі особистої гігієни дитини, іграшки, кліматичний комплекс (зволожувач повітря), і продовжили проживати в орендованій квартирі до кінця січня 2017 року, що підтверджується рахунками і чеками, копії яких додано позивачем до позовної заяви (а.с. 43-51).

Факт спільного проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 з вересня 2014 року по січень 2017 року підтверджується актом про фактичне проживання, складеним за участю сусідів і орендодавця (зятя власника квартири) - ОСОБА_14 (а.с. 38).

Відповідач після народження доньки продовжував інколи їздити за кордон для участі у змаганнях з картингу в якості тренера та механіка, проте влітку 2016 р. його було депортовано і на тривалий час він залишився без роботи, тому сторони тимчасово проживали у батьків позивачки, а саме з лютого 2017 року разом з малолітньою донькою ОСОБА_12 переїхали в будинок по АДРЕСА_7 .

01.11.2017 року на ім`я ОСОБА_4 сторони придбали квартиру АДРЕСА_8 , вартість квартири становила 31400,00 грн. (а.с. 28-29).

Під час проживання у батьків позивачки, сторони здійснили ремонт у квартирі по АДРЕСА_5 , але в подальшому через значні затрати коштів на ремонт, здійснили продавж вказаної квартири.

Факт спільного проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_7 з лютого 2017 року по липень 2018 року підтверджується актом про фактичне проживання, складеним за участю сусідів і матері позивачки ОСОБА_15 (а.с. 39).

Через напруженість відносин ОСОБА_4 з матір`ю позивачки, сторони разом донькою ОСОБА_12 в серпні 2017 року переїхали проживати у квартиру АДРЕСА_9 . Вказане житло належало позивачці на праві власності згідно договору дарування, тому витрат за оренду не несли, що підтверджується копією договору дарування (а.с. 26).

Факт спільного проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_2 з серпня 2018 року по травень 2019 року підтверджується актом про фактичне проживання, складеним за участю сусідів і матері позивачки ОСОБА_15 (а.с. 40).

У грудні 2018 року ОСОБА_13 був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Позивач у вказаний період перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, вела домашнє господарство (а.с. 53, 55).

Разом з тим, як встановлено судом, через періодичність виїздів за межі України, навесні 2019 року ОСОБА_4 оформив на позивача довіреність на здійснення продажу квартири по АДРЕСА_5 , яка була придбана сторонами в 2017 році. Вказана довіреність була оформлена у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Матвієнко С.М. (а.с. 143 т. 2).

У квітні 2019 року по оголошенню на сайті сторони знайшли двокімнатну квартиру, яка сподобалась, позивач зустрічалася з продавцем квартири АДРЕСА_10 та оглянула її, оскільки в цей період часу відповідач був у відрядженні за кордоном. Оскільки сторону продавця офіційно представляв ріелтор, тому залучили до даних відносин ріелтора. Позивач разом з ріелтором ОСОБА_16 , зустрілась з продавцем квартири ОСОБА_17 та її ріелтором, оглядала вказане житло, зідзвонювалася з відповідачем по телефону і в цей же день внесла ріелтору завдаток у розмірі 1000 доларів США для гарантії укладення в подальшому договору купівлі-продажу квартири. Також домовились у якого нотаріуса буде укладено договір та як розподіляються витрати по податкам при укладанні даного договору.

22 квітня 2019 року позивач разом з відповідачем відвідували нотаріуса, де зустрічалися з учасниками угоди та одночасно була присутня їхня ріелтор ОСОБА_18 , яка надавала рієлторські послуги. Позивач разом з ОСОБА_19 взяли кошти на укладення договору в сумі 24500 доларів США.

Через наявність у позивача на праві власності квартири АДРЕСА_9 , де остання отримувала житлову субсидію, тому щоб її не втрачати оформлення придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 здійснили на ім`я ОСОБА_4 . Отримання житлової субсидії за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру отримувачів субсидій, яку додано позивачем до позовної заяви (а.с.57-58).

Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 було оформлено 22 квітня 2019 р. у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Белової О.С. (а.с. 157-158).

У нотаріуса продавцю було передано грошові кошти у доларах США, що підтверджується відповідною розпискою, копія якої додана до позовної заяви (а.с. 33) 1 травня 2019 року отримали від ОСОБА_17 ключі на придбану квартиру.

Придбана квартира була придатна для проживання, остаточно сторони переїхали після отримання ключів та коли було доставлено холодильник та пральну машину. Відповідач 17 травня 2019 року виїжджав за кордон, тому основні речі та дитячі меблі здійснив перевезення в нову квартиру одразу після отримання ключів.

З травня 2019 року ОСОБА_4 продав квартиру по АДРЕСА_11 , яка була придбана в 2017 році (а.с. 28-29), вартість якої збільшилася до ціни продажу 337550 грн., в зв`язку з проведенням ремонтних робіт.

Після остаточного переїзду сторони продовжили проживати разом, вести спільний побут та облаштовувати житло. Квартиру по АДРЕСА_2 позивач передала у користування за договором оренди ОСОБА_20 (а.с. 36),

Після переїзду в квартиру по АДРЕСА_4 місце реєстрації ОСОБА_4 залишилось в квартирі його батьків по АДРЕСА_4 , місце реєстрації і місце реєстрації дитини - у власній квартирі позивача по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_6 була оформлена в дитячий садок №24, який знаходиться поряд нової квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 119).

30 травня 2019 року позивач після виходу з декретної відпустки звільнилася за спрощеною процедурою без виходу на роботу, за угодою сторін, про що внесено відповідний запис до трудової книжки та 13.06.2019 року стала на облік в центр занятості, де перебувала до 17 березня 2020 р. (до моменту введення карантину) та отримувала допомогу по тимчасовому безробіттю.

Відповідач з листопада по грудень 2019 року та з січня по березень 2020 року перебував за кордоном у справах, зв`язок відбувався через Скайп і телефон (Вайбер). Під час відсутності ОСОБА_4 в Україні позивач за дорученням останнього вирішувала справи, пов`язані з підприємницькою діяльністю, здійснювала комунікацію з бухгалтером, який вів документацію.

Також відповідач здійснив оформлення на ОСОБА_3 на право доступу до банківського рахунку, відкритого на його ім`я у Приват Банку, що свідчить про існування близьких відносин і довіри. Факт оформлення доступу до банківського рахунку підтверджується довідкою з банку, яку додано позивачем до позовної заяви (а.с. 78) .

У зв`язку з введенням карантину, 16 березня 2020 р. відповідач повернувся на Україну до міста Чернігова. Після повернення на Україну сторони продовжили разом з дитиною проживати у придбаній квартирі, як одна сім`я.

Приблизно в десятих числах червня 2020 року відповідач у телефонному режимі повідомив позивача, що сім`я йому більше не потрібна і він хоче жити окремо в м. Києві.

В перших числах липня 2020 р. відповідач виїхав за кордон, а тому сімейні відносини з відповідачем не підтримувалися.

Так статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб і передбачено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.

Відповідно до ч. 2 ст. З СК України сім`єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно положень ч.4 вказаної статті сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 рішення від 03 червня 1999 року справі № 5-рп/99 зробив висновок, що фактичні шлюбні відносини дають підстави для визнання їх ознаками сім`ї.

З наведених норм вбачається, що кожна людина має право на сімейне життя при цьому, укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім 'ї. Сім 'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За правилами ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

В постанові від 15.08.2019 р. у справі № N 588/350/15 (провадження N 61-30273св18) висловлена Позиція Верховного Суду України щодо належності доказів підтвердження факту проживання однією сім`єю.

Зі змісту постанови вбачається, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Факт спільного проживання позивача і відповідача в проміжок часу з вересня 2014 року по травень 2020 року за різними адресами підтверджується актами про фактичне проживання.

Факт наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї підтверджується: роздруківкою листувань між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 через засоби зв`язку Вайбер, Скайп; довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 19.01.2021 р. про відкриття ОСОБА_4 додаткової картки на ім`я ОСОБА_3 ; квитанціями, накладними, чеками про придбання речей для потреб сім`ї та спільної народженої дитини. Так, наприклад, під час вагітості позивачки і перебуванні у лікарні, сторонами було придбано мультиварку, до народження дитини придбані дитячі меблі, портативну колонку було здійснено в якості подарунку дитині на день народження у 2019 році. Придбання побутової техніки - холодильник, пилосос, пральна машина були здійснені у зв`язку з переїздом в нову квартиру, а веб-камера придбавалась для зручного спілкування позивачки і дитини з відповідачем під час його перебування за кордоном. Актом про заміну лічильника електроенергії по квартирі АДРЕСА_10 , проведеного в присутності ОСОБА_3 , про що свідчить підпис останньої в акті.

Факт наявності подружніх взаємних прав та обов`язків підтверджуються роздруківкою листувань між ОСОБА_21 та ОСОБА_19 через засоби зв`язку Вайбер, Скайп в якому, підтверджується про надання позивачкою допомоги відповідачу з оплатою послуг бухгалтера, що обслуговував його, як ФОП; свідоцтвом про зміну прізвища ОСОБА_5 , свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_6 ; копією обмінної карти ОСОБА_22 , в якій внесена, крім іншого, інформація про флюрограму (ФГ) чоловіка - ОСОБА_4 та сімейними фотографіями.

Статтею 74 Сімейного кодексу України визначено правовий режим майна жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

За правилами частини 1 даної статті, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч.2 ст.74 СК України).

Виходячи із наведеної вище норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України.

В період з вересня 2014 року по травень 2020 року сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, також не перебували у шлюбі з іншими особами.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу від 01.11.2017р. (п.3.4. договору) та договору купівлі-продажу від 22.04.2019 р. (п.1.7.) ОСОБА_4 подавав нотаріусам відповідні заяви.

Згідно п.3.4. договору купівлі-продажу від 01.11.2017 р. зазначено, що покупець повідомив, що на день укладання цього договору в шлюбі (як зареєстрованому так і не зареєстрованому) не перебуває.

В п.1.7 договору купівлі-продажу від 22.04.2019 р. зазначено, що нерухоме майно буде особистою приватною власністю покупця та не буде спільною сумісною власністю, так як на момент набуття покупець не перебуває у шлюбі. Оригінальний примірник заяви про підтвердження цього факту зберігається у справах нотаріуса, що посвідчив цей договір.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердив, що він знайомий із позивачем та відповідачем, оскільки з 2014 року і на протязі наступних трьох років був орендодавцем квартири, в якій ОСОБА_11 проживали разом, а сам свідок проживав навпроти. Бачив позивача і відповідача разом, як до народження дитини, так і після народження дитини. Позивач та відповідач справляли враження звичайної сім`ї, оскільки проживали разом та мають дитину. Позивачка та відповідач з`їхали з орендованої квартири через фінансові складнощі, а куди вони переїхали йому було невідомо. Після цього він бачив їх у місті разом і вони просто віталися.

Свідок ОСОБА_23 підтвердила, що знайома з позивачкою та відповідачем. Спочатку познайомилась з ОСОБА_21 , бо в березні 2019 остання звернулась до свідка, щоб та допомогла їм з відповідачем купити квартиру на АДРЕСА_4 . Цю квартиру продавало агентство нерухомості «Бродвей». Договір про послуги укладався з відповідачем, а хто передавав гроші свідок не пам`ятає. Покупка квартири відкладалась, бо відповідач був за кордоном. Надалі позивачка сказала, що має порадитись з чоловіком щодо цієї квартири. Протягом місяця була домовленість з продавцем квартири, що як тільки у покупця буде необхідна сума, то угода буде укладена. Позивач внесла завдаток 1000 доларів США та надалі вони обговорили строки нотаріальної угоди. В кінці квітня 2019 р. на укладання угоди прийшла сімейна пара - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . На укладанні угоди були позивачка, відповідач, ріелтор, юрист, нотаріус - Белова О.С. Усі були задоволенні після укладання угоди. Пара вела себе як родина. Свідок знала, що позивачка та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі. Після укладання угоди позивачка та відповідач пішли додому разом, спілкувались між собою, як сімейна пара. Після укладання угоди ОСОБА_3 ще зверталась до свідка, щоб продати квартиру по АДРЕСА_5 .

Свідок ОСОБА_24 дала свідчення суду, що знайома і з позивачем з 2007 року та з відповідачем з 2013 року. Позивачка та відповідач жили разом в квартирі по АДРЕСА_12 . Була у них в гостях, житло не виглядало, як тимчасове, а позивачка та відповідач були щасливі та вели себе як сімейна пара і було видно, що вони планують спільне життя. Коли позивач та відповідач з`їхали на квартиру десь в районі Шерстянка, то свідок також бувала там в гостях. Було видно по речам, що відповідач живе в квартирі. Знає зі слів, що позивачка та відповідач мріяли про власне житло і у них були теплі відносини. Про квартиру придбану по АДРЕСА_4 дізналась від ОСОБА_3 . Свідок зараз підтримує дружні стосунки як з позивачем, так і з відповідачем.

Свідок ОСОБА_25 повідомила у судовому засіданні, що знайома зі сторонами, бо вони були сусідами, коли сторони проживали по АДРЕСА_4 в приватному будинку, в якому живуть батьки позивачки. Свідок була вдома у ОСОБА_11 , бачила як відповідач грався з донькою ОСОБА_12 . Це було в 2017 р. Зі слів свідка ОСОБА_25 позивачка та відповідач жили в одній кімнаті. ОСОБА_4 часто сидів за комп`ютером, його особистий комп`ютер знаходився у будинку. Також в будинку знаходились особисті речі відповідача - взуття, куртка. Сам відповідач не представлявся чоловіком ОСОБА_3 , ця інформація була відома свідку зі слів позивачки. У 2018 році ОСОБА_11 переїхали, бо вони купили квартиру на АДРЕСА_4 . Після переїзду свідок зустрічала їх разом.

Свідок ОСОБА_15 повідомила, що доводиться позивачці матір`ю. Позивачка та відповідач познайомились в 2014 році. Її донька познайомила батьків з ОСОБА_4 , він приходив до них в будинок, ночував. До 2016 року ОСОБА_8 разом з донькою ОСОБА_26 знімали житло по АДРЕСА_12 , але задля економії батьки позивачки запропонували їй з відповідачем жити у них по АДРЕСА_4 . ОСОБА_26 з ОСОБА_27 жили, як родина. Позивачка піклувалась про відповідача. Коли він був у від`їзді, то останній зідзвонювався з донькою по відео зв`язку. Потім відносини почали псуватись і батьки позивачки запропонували їм переїхати до їх іншої квартири на АДРЕСА_12 заради збереження сім`ї. Пізніше позивачка та відповідач зібрали гроші й купили собі квартиру, спочатку по АДРЕСА_5 , але там був повністю відсутній ремонт, тому вони не змогли там жити і купили собі квартиру по АДРЕСА_4 і проживали там. ОСОБА_28 з ОСОБА_29 . Свідок допомагала їм продуктами харчування. Відповідач періодично від`їжджав, але відносини тоді були нормальні. По АДРЕСА_12 відповідач частіше знаходився взимку, а в теплі місяці він їхав у відрядження на 1 - 1, 5 місяці. Коли він повертався з відрядження, то всі були в курсі, а ОСОБА_3 разом з донькою його чекали. Про придбання квартири по АДРЕСА_4 свідок дізналась зі слів доньки, бо позивачка сама цим і займалась. Після їх переїзду батьки позивачки та відповідача приходили до ОСОБА_11 в гості, щоб привітати з переїздом. Вони поводили себе як сім`я. Позивачка відносилась до квартири, як до свого житла, вела господарство. Відносини почали псуватись з 2020 р., були конфлікти і помінялись відносини. Це відомо навіть зі слів маленької доньки позивача та відповідача. З лютого 2020 р. відповідач більше не приїздив, щоб провідати ОСОБА_3 та їх дитину. А потім відповідач привіз під будинок батьків позивачки її речі та речі дитини в мішках та змінив замки в квартирі. Позивачка з дитиною через змінні замки не змогли потрапити до квартири, тому ночували у її батьків. Наприкінці березня вони з дитиною переїхали до дядька позивачки, щоб деякий час пожити там поки квартиранти звільнять квартиру, яку здають по АДРЕСА_12 . З розмов з ОСОБА_4 свідку відомо, що причиною конфліктів слугує те, що відповідача не влаштовує побут. Коли свідок приходила до сторін в гості, то ніяких конфліктів не помічала, були нормальні гарні відносини. Свідок та її чоловік спілкувались дружньо з батьками відповідача. Свідок не намагалась налагодити відносини між сторонами, бо бачила грубе відношення ОСОБА_4 до ОСОБА_3 . В квартирі по АДРЕСА_4 свідок бувала дуже часто, спочатку у неї був ключ від цієї квартири, але коли почав назрівати конфлікт між позивачем та відповідачем, відповідач попросив віддати йому ключ. Донька ОСОБА_12 на даний момент не спілкується з батьком, бо так порадив зробити психолог - на деякий час зупинити спілкування, щоб у дитини не було травми. Зараз позивачка з дитиною проживає в квартирі рідного брата свідка по АДРЕСА_13 . Під час відносин з ОСОБА_4 позивачка не дозволяла собі мати відносини з іншими чоловіками, вона цінувала та любила відповідача, як чоловіка.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ч.2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя.

Враховуючи положення ст. 74 СК України, встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, за умови, що вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення їх спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до вимог п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки мрійна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Таким чином, суд доходить обґрунтованого висновку про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з вересня 2014 року по травень 2020 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

З урахуванням вищевикладеного вбачається, що спірне житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, загальною площею 43,4 кв. метрів житловою площею 24,4 кв. метрів. було придбане під час спільного проживання однією сім`єю без шлюбу, тому слід визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка набута у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, загальною площею 43,4 кв. метрів житловою площею 24,4 кв. метрів та право власності за ОСОБА_21 на 1/2 частину вказаної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 2804 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна, задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з вересня 2014 року по травень 2020 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яка набута у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з двох кімнат, загальною площею 43,4 кв. метрів житловою площею 24,4 кв. метрів.

Визнати право власності за ОСОБА_21 на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_14 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) у повернення сплаченого судового збору 2804 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 23.07.2021.

Суддя Л.В. Карапута