Провадження № 2/161/1224/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

представника третьої особи - Груника А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В:

06.11.2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Луцької міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини на обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його племінниця ОСОБА_4 та після її смерті залишилася спадщина, яка складається, зокрема, із 56/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На момент смерті ОСОБА_4 , інші близькі родичі, крім нього, відсутні, а тому він являється єдиним спадкоємцем за законом третьої черги спадкування. Однак, у встановлений законом термін він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Вказує, що він є особою з інвалідністю І-А групи загального захворювання, відтак позбавлений можливості самостійно пересуватися та потребує постійного судового догляду, що, у свою чергу, унеможливило його звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у встановлений законодавством 6-тимісячний строк. Вважає причини його пропуску поважними, а тому просить суд встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком у 2 місяці з дати набрання даним рішенням законної сили.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.01.2021 року до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини у якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача було залучено ОСОБА_3 (а.с. 72).

06.01.2021 року від Першої Луцької державної нотаріальної контори у відповідь на запит суду надійшла копія матеріалів спадкової справи № 132/2015, заведеної 28.04.2015 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 59-65).

29.01.2021 року від Луцького МВ ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у відповідь на запит суду, здійсненого за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 , надійшли повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану щодо наступних актових записів: про народження відносно ОСОБА_4 ; про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; про смерть ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; про смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 89-97).

04.02.2021 року від Першої Луцької державної нотаріальної контори у відповідь на запит суду надійшла копія матеріалів спадкової справи № 250/2020, заведеної 19.06.2020 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 (а.с. 98-109).

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що позивач являється єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , проте по даний час до нотаріальної контори останній не звертався та будь-якої відмови від видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом не отримував. На момент смерті ОСОБА_4 , її довірителю було встановлено І-Б групу інвалідності, а з 02.06.2015 року через погіршення стану здоров`я - І-А групу. Вважає, що у даному випадку існують усі підстави для встановлення ОСОБА_2 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи подав суду про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог він не заперечує, при вирішенні спору покладається на думку суду (а.с. 33).

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог, суду пояснив, що стороною позивача не надано жодних доказів того, що до 02.11.2018 року ОСОБА_2 була встановлена група інвалідності. Також, не заслуговують на увагу й твердження про те, що стан здоров`я позивача у період з 2015 року по 2020 рік позбавляв його можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк, оскільки відповідні докази не надані. Також вважає, що спадкування позивачем після смерті ОСОБА_4 неможливе, оскільки, остання склала заповіт на ОСОБА_8 , яка й прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 26.08.2020 року Луцьким МВ ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із 56/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав їй на підставі договору дарування, посвідченого 11.01.1997 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Кондратюком О.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 4-50 (а.с. 10)

31.07.2013 року на випадок своєї смерті ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого, усе належне їй майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що за законом матиме право, вона заповіла ОСОБА_8 (а.с. 62).

28.04.2015 року ОСОБА_8 звернулася до Першої Луцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу № 132/2015 (а.с. 60-64).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерті серії НОМЕР_2 , виданим Луцьким МВ ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 68).

У своєму позові позивач ОСОБА_2 зазначає, що на момент смерті ОСОБА_4 , інші близькі родичі, крім нього, відсутні, а тому він є єдиним спадкоємцем за законом третьої черги спадкування, як дядько спадкодавця ОСОБА_4 . Також на обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 зазначає, що мати спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_6 є його рідною сестрою.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наявного у матеріалах справи повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 93-94), вбачається, що матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_7 .

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 93-94) слідує, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 31 травня 1964 року уклали шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 взяла прізвище « ОСОБА_10 ».

Проте належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_11 є рідною сестрою позивача ОСОБА_2 , стороною позивача надано не було.

Наявні в справі документи (а.с. 12-13) не доводять наявності будь-яких родинних зв`язків між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , оскільки не містять відомостей про наявність у вказаних осіб спільних батьків.

Відтак, суд вважає, що стороною позивача не доведено факт того, що він є спадкоємцем третьої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Крім того, в своїй позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що спадкування майна ОСОБА_4 має відбуватися за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

З аналізу положень книги шостої «Спадкування» Цивільного кодексу України слідує, що спадкування за законом відбувається якщо фізична особа не залишила заповіту, або заповіт виявився недійсним, або відсутні умови, які зазначені у заповіті з умовою, або спадкоємці за заповітом не прийняли спадщину, або фізична особа розпорядилася лише частиною свого майна настає спадкування за законом. Отже, спадкування за законом має місце тоді, коли і оскільки не існує заповіту.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 31.07.2013 року на випадок своєї смерті склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_8 .

Зі змісту ч. 1 ст. 1269 ЦК України слідує, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідно органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

28.04.2015 року ОСОБА_8 звернулася до Першої Луцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_8 прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Першої луцької державної нотаріальної контори (а.с. 61-зворот).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасником справи, або витребуваних судом у передбачені цим Кодексом випадках.

В своїй позовній заяві позивач ОСОБА_2 про наявність правових підстав здійснювати спадкування після смерті ОСОБА_8 не зазначає, відповідну позовну вимогу про таке спадкування не заявляє, належні, допустимі, достовірні та достатні докази щодо цієї обставини не надає.

За таких обставин суд вважає, що позивачем ОСОБА_2 не доведено, про наявність правових підстав для здійснення спадкування майна померлої ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після її смерті.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосібі з числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання сааме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Як вбачається з наявних у справі доказів та пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 не звертався до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, а відтак й відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, він не отримував.

Таким чином, суд вважає, що за відсутності постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, ОСОБА_2 передчасно звернувся з вимогою про захист його права саме у судовому порядку.

Відповідно до абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок, викладено Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року у справі № 6-1320цс17, а також постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17.10.2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30.01.2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31.01.2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Зазначене вище відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12, від 04.11.2015 року в справі № 6-1486цс15, у постановах Верховного Суду від 26.06.2108 року в справі № 759/1397/15 від 26.06.2018, від 05.05.2018 року в справі 756/2764/16, від 17.04.2019 року у справі №161/9998/17.

Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України надані стороною позивача докази на підтвердження доводів щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини не свідчать про наявність таких обставин, які могли б бути пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а тому правові підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Зокрема, заявлені позовні вимоги у даній частині позивач обґрунтовує неможливістю його звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини за станом його здоров`я - наявністю інвалідності.

На підтвердження вказаної вище обставини ОСОБА_2 надав довідку до акту огляду МСЕК Луцької міської МСЕК серії 12 ААА № 21127 о/с від 25.06.2015 року, якою йому було встановлено інвалідність І-А групи загального захворювання з 25.06.2015 року довічно (а.с. 16).

Проте, факт встановлення ОСОБА_2 інвалідності не можуть свідчить про ту обставину, що він в повні мірі був позбавлений можливості звернутися до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк.

При цьому, наявність такої обставини, як інвалідність, з моменту смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та станом на день встановлення позивачу інвалідності (ІНФОРМАЦІЯ_5 ), ОСОБА_2 та його представником жодними доказами не підтверджена.

В свою чергу, той факт, що ОСОБА_2 було відомо про смерть ОСОБА_4 на момент такої жодним чином стороною позивача не оспорюється.

Враховувавши зазначене вище, з урахуванням того, що у межах шестимісячного строку на прийняття спадщини, ОСОБА_2 був достовірно обізнаний про відкриття спадщини, а також те, що з наданих стороною позивача доказів не вбачається, що останній мав об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , як і ту обставину, що пропущений строк на подання заяви про прийняття спадщини є значним (шість років), суд приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Луцької міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І-А групи загальне захворювання довічно (а.с. 15-16), а тому при зверненні до суду з даним позовом він був звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи наведене, а також факт відмови у задоволенні позову, судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1258, 1263, 1268, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Луцької міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 19 березня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська