РІШЕННЯ

іменем України

18 березня 2021 року м.Снігурівка

справа № 485/50/21

провадження №2/485/91/21

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Бодрової О.П.,

за участю секретаря судового засідання Забаровської С.А.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Снігурівка в залі суду справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Снігурівського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 , ДУ «Снігурівська виправна колонія №5- спеціалізована туберкульозна лікарня», ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на частку у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 . Крім нього, вказана квартира на праві спільної сумісної власності також належить відповідачам по справі ОСОБА_1 сестрі, та ОСОБА_2 його матері, сестра на спадщину не претендує. Позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено через відсутність підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті. Вважає, що фактично прийняв спадщину, так як, хоч і був зареєстрований за іншою адресою, але проживав з батьком до дня його смерті, доглядав його та займався його похованням і в подальшому до 2018 року проживав в спадковій квартирі.

Враховуючи викладене, просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на частку у спільній сумісній власності квартири АДРЕСА_1 .

Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 18 січня 2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.

22 січня 2021 року позивачем надано висновок про оцінку вартості майна та квитанцію про сплату судового збору в сумі 908 грн, недоліки усунено.

Ухвалою судді від 22 січня 2021 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив суд визнати за ним право власності на ј частку у спільній сумісній власності квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, а також виключити з кола відповідачів - ДУ «Снігурівська виправна колонія №5».

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи суд дійшов до таких висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Центральне Снігурівського району Миколаївської області помер ОСОБА_1 , про що 23 квітня 2012 року зроблено відповідний актовий запис за №11 та Центральною сільською радою Снігурівського району Миколаївської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 /а.с.7/.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві спільної сумісної власності, крім спадкодавця, належить ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 . Загальна площа квартири становить 52,40 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03 квітня 1996 року, видане Бюро приватизації установи ИН-316/5 УВС Миколаївської області /а.с.9/.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що вбачається із копії повторного свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 , виданого Краснознам`янською сільською радою Снігурівського району Миколаївської області 05 жовтня 1999 року на підставі актового запису №87 від 15 листопада 1980 року, де відомості про батьків вказані "батько" ОСОБА_3 , "мати" ОСОБА_4 /а.с.8/.

Згідно повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 24 січня 2020 року Снігурівським районним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано 05 липня 1996 року, про що складено відповідний актовий запис №82. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » /а.с.12/.

Як вбачається з повторного свідоцтва про одруження, виданого 10 серпня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_6 05 липня 1996 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , та після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_8 » /а.с.13/.

Згідно листа Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 13.03.2020 року за вих.№113 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 у 2006-2018 роках; здійснював поховання ОСОБА_3 , отримав свідоцтво про його смерть /а.с.15/

Відповідно до акту депутата Центральної сільської ради по виборчому округу №5 ОСОБА_9 , ОСОБА_1 проживав та вів спільне господарство з ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_2 . Даний факт підтвердили сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_11 /а.с.16/.

Згідно листа Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 27.01.2021 року за вих. №108/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася /а.с.40/.

Листом Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 03.03.2020 року за №270/01-16 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку, належну спадкодавцеві у спірній квартирі, в зв`язку з не підтвердженням факту постійного проживання зі спадкодавцем на день його смерті та рекомендовано для вирішення цього питання звернутися до суду /а.с.6/.

Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до положень ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

З роз`яснень, наданих нотаріусом вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину.

Відповідно з приписами ч.2 ст. ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, суд дійшов висновку, що оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку позивач не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст.1216,1217,1218,1220,1268 ЦК України, керуючись ст. ст.2, 5, 10-13, 77-81,89, 258 ,259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 разом з ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на ј частку у спільній сумісній власності квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селище Центральне Снігурівського району Миколаївської області.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення з урахуванням п.п. 15.5 п.15 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23 березня 2021 року.

Суддя О.П.Бодрова