Номер провадження 22-ц/804/1369/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року

м. Бахмут

справа № 219/12984/19

провадження № 22-ц/804/1369/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Хейло Я.В.,

суддів Кішкіна І.В., Тимченко О.А.

при секретарі Цимбал Д.А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Бахмутська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Бахмутська міська рада, про усунення перешкод у користуванні спільним майном та визначення порядку користування земельною ділянкою (суддя Конопленко О.С.), ухваленого в приміщенні суду в місті Бахмут Донецької області,

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільним майном та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що він та відповідач є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 належить 1/2 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 1990 року, а ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1986 року. Кожний з співвласників має окремий вхід до своєї частини будинку і веде окреме господарство, у зв`язку з чим спір щодо користування житловим будинком відсутній, однак наявний спір щодо порядку користування надвірними спорудами, оскільки ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 користуватись вбиральнею, сараєм з підвалом, розташованим під сараєм, який у технічному паспорті на будинок від 15 серпня 1990 року зазначений під літерою «Б», а у технічному паспорті на будинок від 16 червня 2013 року під літерою «Г». Позивач вважає, що ці надвірні споруди належать йому та відповідачу на рівних умовах, виходячи із рівних часток права власності на будинок, тому вони повинні користуватись вказаними спорудами спільно, не порушуючи права один одного.

Крім того, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно виникають сварки щодо користування земельною ділянкою площею 0,0770 га, на які розташовані будинок та надвірні споруди. Позивач бажає у подальшому приватизувати частину належної йому земельної ділянки, однак передумовою цього є встановлення порядку користування землею, у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду.

Уточнив позовні вимоги просив суд 1) зобов`язати відповідача не перешкоджати йому (позивачу) у праві користування спільним сараєм з підвалом, вказаним в технічному паспорті від 16 червня 2013 року під літерою «В» та вбиральнею; 2) визначити порядок користування земельною ділянкою під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши йому у користування частину земельної ділянки відповідно до 1/2 частини у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, відведеною для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до ІІ варіанту, наведеного у висновку експерта № 2082-2083 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21 грудня 2020 року, виділивши у користування:

ОСОБА_1 земельну ділянку площею 251 м2 (частку городу), що заштрихована на схемі (додаток № 2 до висновку № 2082-2083) жовтим кольором, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 земельну ділянку площею 251 м2 (частку городу), що заштрихована на схемі (додаток № 2 до висновку № 2082-2083) синім кольором, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_1 .

Відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу у праві користування спільним сараєм з підвалом, які зазначені у технічному паспорті від 16 червня 2013 року літерою «В», та вбиральнею.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням цього суду від 25 червня 2021 року резолютивну частину рішення доповнено : земельну ділянку площею 302 кв.м. під будинком літ. А-1, а-а5, господарськими будівлями літ.В, літ.Г та під двором , розташовану за адресою АДРЕСА_1 , позначену зеленим кольором у додатках 1,2 до висновку експерта № 2082-2083 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 21 грудня 2020 року , слід залишити у загальному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено скасувати, ухвалити нове, яким зазначені позовні вимоги задовольнити.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо побудови за кошти відповідача гаражу «В» та вбиральні (згідно технічного паспорта від 19.06.2013, а.с. 10-11) спростовуються технічним паспортом БТІ від 15.08.1990 року, в якому цю споруду зазначено під літерою «Б», рік побудови 1980.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що судом першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановлено, що гараж «Б» та вбиральня «6» у технічному паспорті від 19 червня 2013 року, станом на 06 жовтня 1990 року (день набуття позивачем права власності на будинок і надвірні будівлі та споруди) не існували, оскільки їх було побудовано сім`єю відповідача та доказів протилежного позивачем під час розгляду справи у суді не надано.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Гуревич Р.Г. в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, рішення суду залишити без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1986 року належить 1/2 частина жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 689,0 м2. На вказаній земельній ділянці розташовані один цегляно-саманний, обкладений цеглою жилий будинок житловою площею 52,20 м2, зазначений у плані літерою «А1», і наступні господарські та побутові побудови: сарай Б, погреб В, вбиральня Д, огорожа, які належали ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого Артемівським місткомунгоспом 22 жовтня 1966 року, зареєстрованого в Артемівському бюро технічної інвентаризації 22 жовтня 1968 року за реєстровим № 6384 (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 1990 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, які знаходяться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці 689,0 м2. На вказаній земельній ділянці розташовані: один саманний, обкладений цеглою, критий шифером жилий будинок житловою площею 52,2 м2., зазначений на плані під літерою АІ та наступні надвірні будівлі та споруди: сарай Б, погребВ, вбиральня Д, огорожа, які належали померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про спадщину за законом, виданого 16 грудня 1986 року за р. 7016 та зареєстрованого в Артемівському бюро технічної інвентаризації 22 грудня 1986 року (а.с. 8).

З копії кадастрового плану, складеного товариством з обмеженою відповідальністю «Бахмутський замельно-кадастровий центр» у 2019 році, земельна ділянка за кадастровим номером :00:020:0323 площею 0,0770 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), розташована між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , є власністю Бахмутської міської ради (а.с. 9).

З копії технічного паспорта, складеного бюро технічної інвентаризації м. Артемівська 15 серпня 1990 року вбачається, що на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані: житловий будинок площею 689,0 м2 позначений літерою А-1, та сарай, позначений літерою Б (а.с. 13-15). Згідно характеристики будівель та споруд, наявній у вказаному технічному паспорті, житловий будинок, позначений літерою А-1, побудований у 1967 році, сарай, позначений літерою Б, у 1980 році, погреб, позначений літерою В, у 1970 році, вбиральня, позначена літерою Д, у 1970 році (а.с. 15 зворот).

З технічного паспорта, виготовленого 19 червня 2013 року комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації», на земельній ділянці садибного (індивідуального) жилого будинку АДРЕСА_1 , розташовані: житловий будинок площею 804,0 м2, визначений літерами А-1а-а5, гараж, зазначений літерою В, та сарай, зазначений літерою Г. Вказані господарські будівлі (гараж та сарай), згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд побудовані у 1990 році (а.с. 10-12).

Згідно висновку експерта № 2082-2083 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 21 грудня 2020 року судовим експертом лабораторії інженерно-технічних видів досліджень Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Руднєвим С.С., встановити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до часток співвласників будинку, тобто по 1/2 кожному, технічно можливо; варіанти порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , наведено у додатку 1 та додатку 2. Згідно І варіанту, запропонованому експертом, порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до часток співвласників у будинку, тобто по 1/2 кожному із співвласників, площа земельною ділянки, пропонованої в загальне користування становить 302 м2, а саме: земельна ділянка під будинком літ. А-1, а-а5, господарськими будівлями літ. В, літ. Г та під двором. Площа земельної ділянки в конкретному користуванні кожного з співвласників складає 804-302=502 м2. Площа 1/2 частки в ідеальному співвідношенні складає 502/2=251 м2. На 1/2 частку першому співвласнику у користування пропонується земельна ділянка площею 251 м2 (додаток № 1, ділянка синього кольору), а саме: частка городу, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_2 . На 1/2 частку другому співвласнику у користування пропонується земельна ділянка площею 251 м2 (додаток № 1, ділянка жовтого кольору), а саме: частка городу, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_3 . Межу (огорожу) між співвласниками пропонується розташувати наступним чином (додаток № 1): від точки Б до точки В протяжністю 6,3 м, від точки В (яка знаходиться на відстані 6,3 м від точок Г та Б) до точки Д протяжністю 50,5 м, від точки Д до точок И та Е на відстані 3,1 м до кожної. Точка Б розташована на відстані 26,6 м від точки А, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_3 . Точка Г розташована на відстані 26,3 м від точки К, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_2 . Згідно ІІ варіанту, запропонованому експертом, порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до часток співвласників у будинку, тобто по 1/2 кожному із співвласників, площа земельною ділянки, пропонованої в загальне користування становить 302 м2, а саме: земельна ділянка під будинком літ. А-1, а-а5, господарськими будівлями літ. В, літ. Г та під двором. Площа земельної ділянки в конкретному користуванні кожного з співвласників складає 804-302=502 м2. Площа 1/2 частки в ідеальному співвідношенні складає 502/2=251м2. На 1/2 частку першому співвласнику у користування пропонується земельна ділянка площею 251 м2 (додаток № 2, ділянка синього кольору), а саме: частка городу, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_3 . На 1/2 частку другому співвласнику у користування пропонується земельна ділянка площею 251 м2 (додаток № 2, ділянка жовтого кольору), а саме: частка городу, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_2 . Межу (огорожу) між співвласниками пропонується розташувати наступним чином (додаток № 1): від точки Б до точки В протяжністю 6,3 м, від точки В (яка знаходиться на відстані 6,3 м від точок Г та Б) до точки Д протяжністю 50,5 м, від точки Д до точок И та Е на відстані 3,1 м до кожної. Точка Б розташована на відстані 26,6 м від точки А, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_3 . Точка Г розташована на відстані 26,3 м від точки К, яка межує з домоволодінням АДРЕСА_2 (а.с. 71-76).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області оскаржується в частині незадоволених позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у праві користування сараєм з підвалом та вбиральнею.

В іншій частині оскаржуване рішення, враховуючи вимоги статті 367 ЦПК України, не переглядається.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, пославшись на положення частини 4 статті 357 ЦК України, зазначив, що ОСОБА_1 не може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання побутовими спорудами побудовами, оскільки їх власником у тому вигляді, якими вони є станом на день розгляду справи, є відповідач. Також суд першої інстанції зазначив, що гараж та вбиральня були перебудовані сім`єю відповідача, оскільки доказів протилежного позивачем не надано.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками виходячи із наступного.

З копії технічного паспорта, складеного бюро технічної інвентаризації м. Артемівська 15 серпня 1990 року, на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , розташовані: житловий будинок площею 689,0 м2 позначений літерою А-1, та сарай, позначений літерою Б (а.с. 13-15). Згідно характеристики будівель та споруд, наявній у вказаному технічному паспорті, житловий будинок, позначений літерою А-1, побудований у 1967 році, сарай, позначений літерою Б, у 1980 році, погреб, позначений літерою В, у 1970 році, вбиральня, позначена літерою Д, у 1970 році (а.с. 15 зворот).

З технічного паспорта, виготовленого 19 червня 2013 року комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації», на земельній ділянці садибного (індивідуального) жилого будинку АДРЕСА_1 , розташовані: житловий будинок площею 804,0 м2, визначений літерами А-1а-а5, гараж, зазначений літерою В, та сарай, зазначений літерою Г. Вказані господарські будівлі (гараж та сарай), згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд побудовані у 1990 році (а.с. 10-12).

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно схематичних планів земельної ділянки, об`єкт, розташований в одному і тому самому місці, згідно технічного паспорту від 19 червня 2013 року під літерою «В» має назву «гараж» (а.с.10, зворот); згідно технічного паспорту від 15 серпня 1990 року під літерою «Б» має назву «сарай» (а.с. 13, зворот)

Відповідно до ст.358 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників,які володіють та користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини 4 статті 357 ЦПК України поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 жовтня 1990 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, які знаходяться у АДРЕСА_1 на земельній ділянці 689,0 м2. На вказаній земельній ділянці розташовані: один саманний, обкладений цеглою, критий шифером жилий будинок житловою площею 52,2 м2., зазначений на плані під літерою АІ та наступні надвірні будівлі та споруди: сарай Б, погребВ, вбиральня Д, огорожа, які належали померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про спадщину за законом, виданого 16 грудня 1986 року за № 7016 та зареєстрованого в Артемівському бюро технічної інвентаризації 22 грудня 1986 року (а.с. 8).

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 1986 року належить 1/2 частина жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 689,0 м2. На вказаній земельній ділянці розташовані один цегляно-саманний, обкладений цеглою жилий будинок житловою площею 52,20 м2, зазначений у плані літерою «А1», і наступні господарські та побутові побудови: сарай Б, погреб В, вбиральня Д, огорожа, які належали ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого Артемівським місткомунгоспом 22 жовтня 1966 року, зареєстрованого в Артемівському бюро технічної інвентаризації 22 жовтня 1968 року за реєстровим № 6384 (а.с. 7).

Отже, згідно правовстановлюючих документів сторони набули у спільну часткову власність будинок, а також господарські та побутові споруди: сарай «Б», погреб «В», вбиральню «Д».

В технічному паспорті на будинок від 16 червня 2013 року гараж та сарай зазначені відповідно під літерами «В» та «Г», така споруда як «вбиральня» у технічному паспорті не зазначена.

Як пояснив у судовому засіданні позивач та не оспорювала відповідач такої побутової споруди як «вбиральня» вже не існує, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні цієї частині позовних вимог.

Проте, оскільки сарай, якій у новому технічному паспорті на будинок від 16 червня 2013 року зазначено як «гараж» існував і на час набуття позивачем права власності на будинок, є спільною частковою власністю сторін, позивач має право на користування ним разом із відповідачем та відповідач, перешкоджаючи йому у цьому порушує його права.

Додатковим рішенням суду земельна ділянка на якій розташовані гараж та сарай залишено у загальному користуванні сторін.

Висновки суду першої інстанції, про те що єдиним власником побутових споруд - гаражу та сараю, розташованих на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 та зазначених у технічному паспорті від 16 червня 2013 року під літерами «В» та «Г» відповідно є відповідач не ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у праві користування гаражем (сараєм з підвалом) підлягають задоволенню.

Посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу, що спірний гараж (сарай) побудований особисто нею та є її власністю належними доказами не підтверджені.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції припустився порушень матеріального закону, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні гаражем (сараєм) слід скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду про часткове задоволення позовних вимог позивача за результатами розгляду справи, судовий збір за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 у розмірі 1152,60 грн. слід частково компенсувати за рахунок відповідача ОСОБА_2 та стягнути з неї на користь позивача 1/2 частину цих витрат у розмірі 576,30 грн.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні гаражем (сараєм) скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у праві користування спільним гаражем (сараєм) задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у праві користування гаражем (сараем), що зазначений у технічному паспорті від 16 червня 2013 року під літерою «В».

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 576,30 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Я.В. Хейло

Судді І.В.Кішкіна

О.О.Тимченко

Повне судове рішення складено 21.07.2021 року Я.В. Хейло