Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-о/641/155/2021 Справа № 641/5363/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року м. Харків

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Онупко М.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Грозний, Чечня, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Донецьк, Ленінського району.

Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що вказана заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без розгляду виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом, а частиною 8 ст. 49 ЦПК України визначено, що заявник та заінтересовані особи у справах окремого провадження мають права та обов`язки сторін, крім випадків, передбачених у розділі IV цього Кодексу.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 заявником не зазначено жодної заінтересованої особи, натомість вказано в якості іншої особи Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що не відповідає ч. 4 ст. 294 ЦПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. 1, 2,4, 5 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Окрім того, відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Додані до заяви копії документів, не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством.

Крім того, заявником у заяві про встановлення факту смерті в якості місця проживання вказано адресу: АДРЕСА_1 , що відноситься до Київського району м. Харкова.

20.07.2021 року заявником до суду було подано заяуву про доручення доказів, до якої надано договір оренди житлового приміщення від 10.03.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 на підставі договору оренди проживає у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 20.07.2021 року за адресами: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_2 зареєстрованих осіб не зазначено.

За змістом частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Тобто заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, на відміну від заяви про встановлення факту народження на цій території, подається з урахуванням загальних правил підсудності передбачених для справ окремого провадження про встановлення юридичних фактів.

Статтею 316 ЦПК України встановлено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Підсудність справ за заявою громадянина України, який проживає за її межами, про встановлення факту, що має юридичне значення, визначається за його клопотанням ухвалою судді Верховного Суду.

Місцем проживання (перебування) заявника в даному випадку буде зареєстроване у встановленому законом порядку місце його проживання, яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Або така заява може бути подана за фактичним місцем проживання (перебування) заявника, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Аналогічна позиція викладена в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України».

Таким чином, особи, зареєстровані на тимчасово окупованих територіях України, обмежені у виборі місцевого загального суду для звернення із заявою про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Однак, заявником належних доказів на підтвердження того, що він звертався до органу реєстрації з повідомленням про своє місце перебування за адресою зазначеною в договорі оренди від 10.03.2021 року, а саме: АДРЕСА_2 до суду не надано.

Заявником ОСОБА_1 до суду доказів фактичного проживання (перебування) його на території, на яку розповсюджується підсудність Комінтернівського районного суду м. Харкова та доказів взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи у Слобідському районі м. Харкова надано не було.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вищенаведене, з заяви про встановлення факту смерті та доданих до неї документів вбачається, що заявником ОСОБА_1 не надано даних, щодо підтвердження підстав звернення з вищевказаною заявою саме до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику чи його представнику строку для усунення недоліків поданої заяви.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - залишити без руху.

Повідомити заявника ОСОБА_1 про необхідність протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали виправити зазначені в ухвалі недоліки.

Роз`яснити, що у разі невиконання недоліків у зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -М. Ю. Онупко