КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 357/7090/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5026/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Кошель Б.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

16 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Ткаченко Ю.М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С ТА Н О В И В :

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н від 18.03.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, позичальник умови договору не виконав, загальна сума заборгованості відповідача перед банком з нарахуванням процентів, пені та штрафів станом на 04.06.2018 року становить 86 481 грн. 65 коп.

Оскільки боржник ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за договором, не дивлячись на неодноразові нагадування банку, то позивач просив суд стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18 березня 2014 року, що становить 86 481,65 грн. та судовий збір у сумі 1762 грн.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року задоволено позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 18 березня 2014 року, що становить 86 481 грн. 65 коп.

На підставі виконання вказаного рішення позивачу видано виконавчий лист №2/357/2804/18 від 03 грудня 2018 року.

08 лютого 2019 року державним виконавцем Білоцерківського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області відкрито виконавче провадження №58294006 щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

Заявник зазначає, що 06 листопада 2020 року між ним та стягувачем укладено Додаткову угоду №1 щодо внесення змін до кредитного договору від 18березня 2014 року, відповідно до умов якої заборгованість по сплаті відсотків, комісії та пені рішенням Банку були прощені, а також встановлено дату остаточного погашення заборгованості заявника перед банком до 07 листопада 2020 року.

Вказує, що боржником в повній мірі сплачені кошти на користь стягувача, у зв`язку з чим Банк видав ОСОБА_1 довідку від 10 листопада 2020 року про відсутність у останнього будь-якої заборгованості перед Банком, а тому, заявник вважає, що є підстави визнати вищезазначений виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з урахуваннями положень ч.2 ст.432 ЦПК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду від 19 січня 2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначив, що правові відносини між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», які стосуються погашення кредитної заборгованості, припинилися, у зв`язку із прощенням заборгованості та часткової сплати за грошовим зобов`язанням.

Згідно ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Отже, учасники цивільних взаємовідносин жодним чином не обмежені у праві врегулювати своєї договірні взаємовідносини на власний розсуд. У тому числі здійснити прощення боргу упродовж всього часу існування невиконаного зобов`язання.

Зазначає, що жоден нормативний акт не забороняє боржнику добровільно виконати своє зобов`язання перед кредитором, повністю або частково, а кредитору відповідно прийнятий його, незалежно від існування або не існування виконавчого провадження.

Посилається на ч.ч. 1,2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та вказує, що наявність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, з якою не згоден боржник, може бути оскаржена ним до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, а не шляхом визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яким, до речі, виконавчий збір не стягувався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі. Суд ухвалив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.03.2014 року, що становить 86 481 грн. 65 коп. та судовий збір у сумі 1762 грн. 00 коп.

На виконання вказаного рішення 12.12.2018 року позивач отримав виконавчий лист.

Судом також встановлено, що у Білоцерківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження, яке зареєстроване в автоматизованій системі виконавчих проваджень за № 58294006, з примусового виконання виконавчого листа №2/357/2804/18, виданого 03.12.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» боргу у сумі 88 243 грн. 65 коп.

25.06.2019 року державним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження було винесено постанову звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

06 листопада 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для виконання кредитного договору №SAMDNWFC2 від 18.03.2014 року уклали додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони узгодили про зменшення заборгованості в частині заборгованості по сплаті відсотків на 0,00 грн., по сплаті комісії на 0,00 грн., пені на 3067,57 грн. Вказані суми за рішенням Банку прощені. П. 1.2 Додаткової угоди встановлено суму заборгованості за Договором у розмірі 8 800,00 грн., що складає заборгованість за основним боргом 1974,54 грн. , відсотками 6825,46 грн., комісії 0,00 грн., пені 0,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. дата остаточного погашення заборгованості за Договором, визначеної у п. 1.2 даної Додаткової угоди, становить 07.11.2020 року.

Згідно довідкиАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10.11.2020 рокута Додатковоїугоди №1сума боргу заявником погашена.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заборгованість фактично була сплачена боржником вже після відкриття виконавчого провадження державним виконавцем та вчинення ним відповідних примусових заходів, що спрямовані на примусове стягнення заборгованості.

Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

В постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі № 755/15479/14 викладено правову позицію, за якою підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяютьсяна дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно дост.15 ЦК України таст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі йогопорушення,невизнання абооспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, матеріально-правовою підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є припинення обов`язку боржника з підстав, визначених законом (статті 599-601,604-609 ЦК України).

При цьому, зміст ч.2 ст.432 ЦПК України свідчить про те, що матеріально-правовою підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є добровільне виконання боржником свого обов`язку перед стягувачем поза межами виконавчого провадження, у зв`язку з чим у боржника буде відсутній обов`язок з виконання виконавчого листа, виданого на підставі судового рішення.

У разі, якщо виконання зобов`язання за судовим рішенням відбулося в межах виконавчого провадження, стягувач має право подати до виконавця письмову заяву про повернення виконавчого документа. На підставі цієї заяви виконавцеь приймає постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.1 ч.1 ст. 37 Закону України " Про виконавче провадження". Однак, сплата боржником боргу, яка відбулась вже у відкритому виконавчому провадженні, не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Проаналізувавши вказані норми права, взявши до уваги правову позицію Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку, що якщо виконавчий лист вже пред`явлено до примусового виконання, виконавче провадження було відкрите і вчинялись відповідні дії у даному виконавчому провадженні, а боржник лише після цього повністю сплатив заборгованість на користь стягувача, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, оскільки виконавче провадження в цьому випадку має бути закінчене на підставі повного фактичного виконання судового рішення (п. 9 ч. 1ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за кредитним договором після відкриття виконавчих проваджень, у процесі здійснення виконавчих дій, тобто в межах виконавчого провадження, що, в свою чергу, виключає можливість застосування положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України.

Отже, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що припинення обов`язку боржника за виконавчими листами у зв`язку зі сплатою ним боргу є достатньою підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, так як заборгованість за кредитним договором були сплачені боржником не в добровільному порядку, а в процесі здійснення виконавчих дій з примусового виконання судового рішення, що може бути підставою для повернення виконавчих документів стягувачу в разі надходження відповідної заяви банку.

При цьому суд першої інстанції правильно вказав, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає надання боржнику строку на добровільне виконання рішення суду з моменту відкриття виконавчого провадження, а тому добровільне виконання виконавчого документа можливе лише до моменту відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України " Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Вказана норма спрямована на захист прав боржника, який не зобов`язаний сплачувати виконавчий збір у разі скасування рішення суду або у тому випадку, коли він добровільно, до відкриття виконавчого провадження, сплатив борг.

Однак, у справі, яка переглядається судом, сплата коштів за рішенням суду відбулась вже після відкриття виконавчого провадження й винесення постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. За таких обставин, застосування до спірних правовідносин правил ч.2 ст. 432 ЦПК України призведе до несплати боржником виконавчого збору без достатніх на це правових підстав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлений 22 березня 2021 року

Головуючий

Судді