Справа №351/2337/19
Номер провадження №2/351/49/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Собка В.М.,

з участю секретаря Том`юк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися у суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

Позовні вимоги мотивували тим, що 16.03.2019 р. приблизно о 12:00 годині, відповідач, керуючи автомобілем марки «Hyundai Santa Fe» д.н.з. НОМЕР_1 , автодорогою Н-10 Чернівці-Оршівці 210 км. с. Дубівці Кіцманського району Чернівецької області на перехресті зі сторони с. Шипинці, виконуючи поворот ліворуч виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «VolksWagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача- ОСОБА_1 , який рухався в протилежному напрямку.

На місці ДТП, на відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення, серії БД №226385 від 16.03.2019 р., за порушення вимог 10.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

03.09.2019 р. Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області, по справі №718/813/19, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В результаті зазначеного ДТП, згідно висновку експерта № 54-05-19, від 27.05.2019 р., власнику автомобіля «Wolksvagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 , тобто позивачу по справі ОСОБА_1 , було завдано матеріальних збитків на суму 455 488,21 грн.

Окрім того, до матеріальних збитків входить оплата за виготовлення висновку експерта 5500 грн. та оплата послуг евакуатора 3500 грн.

Враховуючи те, що суб`єктом відповідальності є відповідач, ОСОБА_3 , який зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, не стійкій нервовій системі в розмірі 50 000 грн.

Протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачеві довелося самостійно шукати кошти для ремонту автомобіля, через що позивач тривалий час не міг вночі спокійно спати. І до того суворий сімейний бюджет позивача довелося спрямувати на непередбачувані витрати. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім самого позивача і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині позивача.

Також, під час ДТП, у автомобілі позивача - ОСОБА_1 , на передньому пасажирському сидінні, знаходилась його дружина, позивачка ОСОБА_2 , яка в наслідок ДТП, зазнала тілесних ушкоджень, у вигляді закритої травми поперекової ділянки, забою лівої нирки, закритої черепно-мозкової травми та забою головного мозку. З 22.03.2019 р. по 12.04.2019 р. ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у Снятинській ЦРЛ.

Розмір заподіяної моральної шкоди позивачці- ОСОБА_2 , яка полягає у душевних стражданнях оцінюється останньою в 70 000 гривень. Ціна враховує в себе усі страждання, які довелося перенести позивачці, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, а також моральних страждань, пов`язаних з фізичним болем від отриманих тілесних ушкоджень.

Цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди на момент ДТП була застрахована у страховій компанії ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП».

27.09.2019 р. позивач ОСОБА_1 отримав страхове відшкодування в сумі 91 000 грн. Отже матеріальні збитки були частково погашені страховою компанією і на сьогодні становлять 373 488 (триста сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят вісім) гривень 21 коп.

455 488,21 + 5500 + 3500 91 000 = 373 488,21 грн., які позивачі просили стягнути з відповідача на їхню користь та завдану кожному зокрема моральну шкоду.

Представник позивачів подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі позивачів. Позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності відповідача та його представника, просив в позові відмовити, врахувати доводи відзиву.

Дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на засадах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Згідно постанови Кіцманського районного суду від 12.12.2019 р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до висновку експерта №54-05-19 автотоварознавчої експертизи від 27.09.2019 р. матеріальні збитки завдані власнику автомобіля «Wolksvagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження під час ДТП 16.03.2019 р. станом на дату виконання експертизи, складає 455 488, 21 грн.

Відповідно до договору про врегулювання страхового випадку №0864/19 ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» уклали договір страхового випадку, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 91 000 грн.

Згідно аварійного сертифікату № 28/05/19 про оцінку вартості відновлювального пошкодженого колісного транспортного засобу «Wolksvagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 становить 309 185, 45 грн.

Суд бере за основу висновок експерта №54-05-19, оскільки останній при його виготовленні був ознайомлений з кримінальною відповідальністю за видачу завідомо неправдивого висновку, так як є сертифікованим спеціалістом в даній галузі, а його висновок є більш повним та обгрунтованим.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Крім того, вищезазначені зазначені обставини визнаються сторонами у справі, а відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

За умовами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у пункті 2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, необхідним є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника.

Таким чином, цивільно-правова відповідальність за вчинення ДТП виникає після визнання винним у вчиненні ДТП одного з учасників ДТП, а до того часу вона є недоведеною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Таким чином ,подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України ) . Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні , так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі .

Суд не погоджується з доводами представника відповідача про ту обставину , що він не повинен відшкодовувати різницю між сплаченою сумою та повним розміром матеріальної шкоди , визначеної експертом.

За нормами ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням).

Статтями 22, 29 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку виплата здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі та відшкодовується у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач надав суду достатньо доказів на підтвердження своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої адміністративним правопорушенням і на думку суду дані докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми. А тому позов в цій частині підлягає повному задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди .

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Позивачі в своєму позові зазначають, що внаслідок ДТП та пошкодження власного автомобіля, останнім заподіяно моральну шкоду, розмір заподіяної моральної шкоди, завданої позивачам відповідачем внаслідок скоєння ним адміністративного правопорушення оцінюють позивач ОСОБА_1 в розмірі 50 000 грн., позивачка ОСОБА_2 в розмірі 70 000 грн., сума яких необхідна для того, щоб хоч якимось чином загоїти отримані душевні страждання та моральні переживання, які позивачі отримали, відновити психічний та психологічний стан останніх. Розмір моральної шкоди оцінений в тому числі і з урахуванням незручностей в повсякденному житті, які отримали позивачі внаслідок поломки автомобіля .

Суд бере до уваги зазначені обставини .

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, рекомендаційний характер висновків соціально-психологічних досліджень та судову практику, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, повністю підтвердилися в ході судового розгляду справи по суті.

Враховуючи дану обставину, керуючись принципом справедливості, розумності та реальності, суд вважає за можливе розмір моральної шкоди зменшити для позивача ОСОБА_1 з 50 000 грн. до 10 000 грн., та для позивача ОСОБА_5 з 70 000 грн. до 40 000 грн. .

Вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була спричинена відповідачем.

Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь позивачів в рівних частках, понесені останніми та документально підтверджені судові витрати в сумі 4 934, 89 грн.

На підставі наведеного, відповідно до вимог ст.12, 22, 28, 29, 34, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 526, 1166, 1194 ЦК України, керуючись ст.ст.141,259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 373 488, 21 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 40 000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках судові витрати в сумі 4 934, 89 грн.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В.М.Собко