печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С.В.,

за участі секретаря судових засідань Брачун О.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що на офіційній сторінці соціальної мережі «facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 розмістив інформацію (допис) від ІНФОРМАЦІЯ_5 із зображенням фотокартки ОСОБА_3 та текстом, у якому називав останнього словами «рекетир», «покидьок», «мерзота», звинуватив у здійсненні вимагання коштів в розмірі сто тисяч доларів США за кожен об`єкт будівництва в місті Києві. Також, відповідач у вказаному тексті звинувачує позивача, що він здійснює вимагання коштів від забудовників за участі та у змові із бандитами та працівниками поліції. Також, відповідач публічно звернувся до Голови - Лідера політичної партії «ІНФОРМАЦІЯ_4» ОСОБА_5 із закликом позбавитися від позивача в образливій формі. Також відповідач публічно звернувся в образливій формі до мешканців міста Києва із закликом не підтримувати позивача на місцевих виборах, як кандидата в депутати до Київської міської ради.

Крім того, відповідач звинуватив позивача в тому, що саме через нього будівництво об`єктів в місті Києві здійснюється з порушенням закону, а будівельники їдуть працювати за кордон.

Аналогічна інформація (допис) із зображенням фотокартки позивача розміщена відповідачем і на його офіційній сторінці соціальної мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 »( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є верифікованою і належить відповідачу. Однак, після того як позивач заявив, що звернеться до суду за захистом своїх прав з приводу спростування недостовірної інформації поширеної відповідачем останній видалив вказану інформацію та заблокував йому доступ до своєї сторінки в мережі.

Позивач зазначає, що висвітливши інформацію на особистій сторінці у соціальній мережі «facebook», яка є загальнодоступною в інтернет мережі відповідач здійснив поширення інформації про нього. Висвітлена відповідачем інформація не відповідає дійсності і є недостовірною та такою, що ображає позивача, принижує його честь та гідність і підриває авторитет, як особи, що має певний позитивний авторитет в суспільстві.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_3 , є публічною особою, відомим у суспільстві, та на момент допису (розміщення інформації) був депутатом Київської міської ради VIII скликання з 2015 року, обіймав посаду члена постійної комісії Київської міської ради з питань екологічної політики.

Таким чином, позивач відноситься до кола публічних осіб, а відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки його особа та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес, отже поширення інформації про його дії є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення згідно зі ст.29 Закону України «Про інформацію».

Відповідач зазначив, що спірні висловлювання є власними оціночними судженнями, його думками, а також критичною оцінкою певних фактів та оцінкою інформації, які ґрунтуються на моєму особистому трактуванні отриманої з різних джерел інформації, в тому числі із засобів масової інформації та під час зустрічей з мешканцями м. Києва, потерпілими інвесторами.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 липня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

На офіційній сторінці соціальної мережі «facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (надалі Відповідач) розмістив інформацію (допис) від ІНФОРМАЦІЯ_5 із зображенням моєї фотокартки та текстом наступного змісту (цитую дослівно): Ви дивуєтеся - чому такий безлад з незаконніою забудовою міста і чому наші будівельники їдуть за кордон?! Ось вам конкретне пояснення. Цей покидьок, прикриваючись святими патріотичними гаслами в змові з КМДА та поліціянтами, займається примитивний рекетом. Схема побудована «залізобетонна» - завдяки прокурорсько- поліціяньській мафії через і корумповану ДАБІ кожен будівельний майданчик автоматично стає «напівзаконним». І тут з`являється цей рекетир, який під патріотичними гаслами в оточенні накуреноі бандитської «спільноти» починає вимагати по 100 тис доларів відкупу з кожного об`єкту. В понеділок звертаюся з офіційним листом до президента та всіх правоохоронних структур - ось яскравий та зухвалий приклад «інвестиційної няні». Кияни - не допустіть, щоби ця мерзота була вашим депутатом! Звертаюся до пана ОСОБА_5 - позбавляйтеся від покидьків! Звуть його - ОСОБА_3 .

Аналогічна інформація (допис) із зображенням моєї фотокартки була розміщена Відповідачем і на його офіційній сторінці соціальної мережі «facebook»( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є верифікованою і належить відповідачу.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Факт поширення вказаної інформації стороною відповідача не оспорюється.

Згідно ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Пункт 18 Постанови закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В силу ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до п.19. Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 р. за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46).

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

У пункті 21 наведеної вище постанови Пленуму Верховний Суд України зазначив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6).

Суд враховує, ту обставину, що позивач є обраним громадою міста Києва депутатом Київської міської ради, членом політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Свобода», Головою громадської організації «Дарницькі ініціативи Мірошниченка», Заслуженим журналістом України, народним депутатом України VII скликання, приватним підприємцем, батьком двох малолітніх дітей.

Згідно Тлумачного словника української мови слово - термін «покидьок» означає - представник морально розкладеного, декласованого, найнижчого прошарку суспільства (покидьки - у множині), чернь. Часто слово використовується як лайка, образа, в значенні - ница, негідна людина. Покидьки ведуть антисоціальний, часто - незаконослухняний спосіб життя.

Згідно Тлумачного словника української мови слово - термін «мерзота» означає - те, що викликає огиду, відразу, щось гидке, відворотне.

Суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що відповідач висвітлюючи наступну інформацію: «Цей покидьок, прикриваючись святими патріотичними гаслами в змові з КМДА та поліціянтами, займається примитивний рекетом. І тут з`являється цей рекетир, який під патріотичними гаслами в оточенні накуреноі бандитської «спільноти» починає вимагати по 100 тис доларів відкупу з кожного об`єкту. Схема побудована «залізобетонна» - завдяки прокурорсько-поліціяньській мафії через і корумповану ДАБІ кожен будівельний майданчик автоматично стає «напівзаконним», фактично зазначає, що позивач спільно з посадовими особами органів Національної поліції та Київської міської державної адміністрації, використовуючи патріотичні гасла, здійснюю вимагання від забудовників коштів в сумі 100 тисяч доларів США за кожен об`єкт будівництва, попередньо створивши ситуацію в якій забудовники здійснюють будівництво з порушенням вимог закону.

Таким чином, вказана інформація про позивача поширена відповідачем з використанням термінів - слів «покидьок» та «мерзота» не відповідає дійсності, є образливою, посягає на його честь та гідність, а також підриває авторитет в суспільстві.

Крім того, вжитий відповідачем по відношенню до позивача термін «рекетир» не відповідає дійсності, є образливим, посягає на його честь та гідність, а також підриває авторитет в суспільстві.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку про те, що спірна інформація поширена відповідачем є недостовірною, негативною, такою, що принижує честь та гідність, і підриває авторитет позивача в суспільстві.

При цьому не підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки під час розгляду справи суду не доведено наявності загальних підстав цивільно-правової відповідальності.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію, поширену щодо ОСОБА_3 ОСОБА_4 на офіційній сторінці соціальної мережі «facebook» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: «І тут з`являється цей рекетир, який під патріотичними гаслами в оточенні накуреної бандитської «спільноти» починає вимагати по 100 тис. доларів відкупу з кожного об`єкту. В понеділок звертаюся з офіційним листом до президента та всіх правоохоронних структур - ось яскравий та зухвалий приклад «інвестиційної няні». Кияни - не допустіть, щоби ця мерзота була вашим депутатом! Звертаюся до пана ОСОБА_5 - позбавляйтеся від покидьків! Звуть його - ОСОБА_3 .».

Зобов`язати ОСОБА_4 спростувати інформацію, поширену ним ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо ОСОБА_3 на офіційній сторінці соціальної мережі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме розмістити на офіційній сторінці соціальної мережі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 (допис): «Я, ОСОБА_4 , виконуючи рішення суду по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі, гідності і ділової репутації, повідомляю, що поширена мною на моїй офіційній сторінці соціальної мережі «facebook» інформація: «І тут з`являється цей рекетир, який під патріотичними гаслами в оточенні накуреної бандитської «спільноти» починає вимагати по 100 тис. доларів відкупу з кожного об`єкту. В понеділок звертаюся з офіційним листом до президента та всіх правоохоронних структур - ось яскравий та зухвалий приклад «інвестиційної няні». Кияни - не допустіть, щоби ця мерзота була вашим депутатом! Звертаюся до пана ОСОБА_5 - позбавляйтеся від покидьків! Звуть його - ОСОБА_3 .».

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 09 липня 2021 року.

Суддя С. В. Вовк