СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. №759/5494/20

пр. №2/759/840/21

11 лютого 2021 року

Святошинський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Горбенко Н.О. з участю секретаря судових засідань Савіцькій Л.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні, без участі сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Києва, в особі Київської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позов до Територіальної громади м. Києва, в особі Київської міської ради та відповідно до позовних вимог просить суд встановити факт її проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 понад п`яти років по день смерті останнього; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,82 кв.м. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у січня 2010 року вона познайомилася з громадянином ОСОБА_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , де вони почали проживати разом однією сім`єю. Позивачка та померлий були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. За життя померлого, між ними склалися стосунки, як подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , позивачка здійснила поховання останнього та здійснює утримання квартири померлого. Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Спадкодавець ОСОБА_2 не мав дітей та близьких родичів. Позивач 20.07.2017 року подала до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 , як спадкоємцю четвертої черги. Постановою від 20 липня 2017 року № 141/02-31 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач не надала судового рішення, яким би був встановлений факт того, що вона проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також пропустила встановлений Законом строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що так як вона проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю понад 5 років до дня смерті спадкодавця у зв`язку з чим вона має право успадкувати спадкове майно, як спадкоємець четвертої черги. Також вона вважається такою, що прийняла спадщину і для прийняття спадщини не вимагається подання нею заяви про прийняття спадщини, відповідно, приватний нотаріус у постанові безпідставно вказав на те, що нею було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на ст. ст. 1264, 1223, 1268 та 1270 ЦК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено в підготовче засідання.

03 липня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 159-164), в якому відповідач просив прийняти рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що стороною позивача не доведено належними і допустимими доказами заявлені позовні вимоги. Крім того, звертаючи увагу суду на те, що у заяві про виклик свідків, позивач просить суд викликати свідка ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Однак рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2016 року у справі № 759/9982/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.12.2016 року, відмовлено ОСОБА_3 у встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , що проживав за адресою: АДРЕСА_2 з жовтня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.05.2011 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24.10.2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27.12.2016 року залишено без змін. Як зазначено у рішенні суду, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався, зокрема на те, що у грудні 2010 року знайшов доглядальницю для ОСОБА_2 .. В якості свідка судом була допитана ОСОБА_1 (позивачка), ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка надала свідчення, що з грудня 2010 року по червень 2011 року вона доглядала ОСОБА_4 (спадкодавця), приходила тричі на тиждень, готувала їжу, прибирала. Доглядати спадкодавця її найняв ОСОБА_3 (свідок), який був в хороших відносинах із ОСОБА_2 , постійно приходив до нього, приносив пресу, грав у шахи та був йому як син. Оскільки рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2016 року, що набрало законної сили, у справі № 759/9982/16-ц встановлено, ОСОБА_1 (позивачка), не вважала себе спадкоємцем четвертої черги, а з грудня 2010 року по червень 2011 року доглядала за ОСОБА_4 за грошову винагороду тому дана обставина не підлягає доказуванню та є безпідставною та не підлягає задоволенню. Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона відноситься до кола спадкоємців четвертої черги.

Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 липня 2020 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, подавши через канцелярію суду заяву про слухання справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши до суду відзив в якому просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі та розглянути справу за відсутності представника Київської міської ради.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 у віці 79 років помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть, видане відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 05 травня 2016 року, Серія НОМЕР_1 (а.с. 11).

За життя останній був зареєстрований і проживав, в належній йому на праві приватної власності квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12-13 та а.с. 22).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за заявою ОСОБА_3 , спадкова справа № 13/2016, на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі від 28.10.2016 року за № 45584571 (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2017 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Садиховій Л.С. з заявою щодо видачі їй, як спадкоємцю четвертої черги, свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 14).

Постановою від 20.07.2017 року № 141/02-31 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Садихова Л.С. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач не надала судового рішення, яким би був встановлений факт того, що вона проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також пропустила встановлений Законом строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 15-17).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просила суд встановити факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 цього Кодексу, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008р. № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Згідно вимог ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року (Постанова) судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки. П. 7 цієї Постанови передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину тощо.

Як вбачається з акту Житлово-експлуатаційної дільниці-3 від 05.05.2015 року, де ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 підписавши його, підтвердили, що станом на дату складення акту в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ,проживає ОСОБА_1 , 1953 року народження, але не зареєстрована. З якого часу ОСОБА_1 проживала у вказаній квартирі, актом не встановлено (а.с. 25).

Представник позивача не звертався до суду із клопотанням про допит осіб, крім померлого ОСОБА_2 , які підписали зазначений акт як свідків.

А тому оскільки матеріали справи не містять інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивача у вказаній квартирі, суд не може прийняти зазначений акт як належний та допустимий доказ на підтвердження місця проживання позивача.

Судом був допитаний свідок ОСОБА_7 , який пояснив суду, що його сусідом був померлий ОСОБА_2 , якого він знав з 1978 року. Позивачку він побачив разом з ОСОБА_2 приблизно о 2009-2010 році. Свідку відомо, що позивачка займалася придбанням продуктів харчування, відвідувала ОСОБА_2 у лікарні, коли він хворів. Жили вони як сім`я. На даний час позивачка живе в квартирі померлого ОСОБА_2 та робить ремонт.

Однак згідно з акту Житлово-експлуційної дільниці-3 віж 16.08.2018 року, в якому зазначено, що при відвідуванні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , двері ніхто не відчинив, та зі слів сусідів у квартирі ніхто не проживає (а.с. 170).

Також судом був допитаний у якості свідка ОСОБА_3 , який пояснив суду, що він був сосідом померлого ОСОБА_2 .. У 2010 році він найняв позивачку в якості доглядальниці для ОСОБА_2 , оскальки він часто був відсутній у відрядженнях. Свідоку відома, що позивачка та ОСОБА_2 почали жити разом, після чого він перестав плати позивачки за догляд ОСОБА_2 . Коли ОСОБА_2 помер то всі витрати на поховання взяла на себе ОСОБА_1 , вона і на даний час отримує квартиру померлого. Після смерті ОСОБА_2 позивачка дуже хворіла. Також свідок повідомив, що він звертався в 2016 році до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 , так як останній вважав його сином, але йому було відмовлено.

Згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва вд 24.10.2016 року у справі № 759/9982/16-ц, завнику ОСОБА_3 було відмовлено у встановлені факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , що проживав за адресою: АДРЕСА_2 з жовтня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.165-166).

Як вбачається з данного рішення, позивачка ОСОБА_1 , була допитана у якості свідка в данній справі, де надала свідчення, що з грудня 2010 року по червень 2011 року вона доглядала ОСОБА_4 , приходила тричі на тиждень, готувала їжу, прибирала. Доглядати спадкодавця, ОСОБА_1 найняв ОСОБА_8 , який був в добрих відносинах із ОСОБА_2 , постійно приходив до нього, приносив пресу, грав у шахи та був йому як син.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2016 року, що набрало законної сили, у справі № 759/9982/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 , не вважала себе спадкоємцем четвертої черги, а з грудня 2010 року по червень 2011 року доглядала спадкодавця ОСОБА_2 за грошову винагороду, у з`язку з чим суд вважає цю обставину такою, що не підлягає доказуванню.

В силу обставин, які були встановлені рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року по цивільній справі № 759/9982/16-ц, судом критично оцінюються покази допитаних в судовому засіданні, за заявою позивачки свідків. Також, суд не може взяти до уваги твердження позивачки про понесення нею витрат на утримання квартири померлого ОСОБА_2 , оскільки в наданих позивачкою копіях квитанцій відсутні відомості, що платником є саме позивачка.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 293-294, 315-319 ЦПК України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, ст. 1223, 1264 , 1268, 1270, 1273 ЦК України, суд-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Києва, в особі Київської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Святошинський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О.Горбенко