Справа № 486/137/20 Головуючий у 1-й інстанції Волкова О. І.
Провадження № 22ц/812/467/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 березня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Цуркан І. І.,

за участю: представника позивачки Уколова М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Волкової О. І. о 15 годині 41 хвилині у приміщенні суду в місті Южноукраїнську Миколаївської області з виготовленням його повного тексту 6 січня 2021 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»

(далі ПАТ «ПУМБ»),

треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Хара Наталія Станіславівна

(надалі приватний нотаріус Хара Н. С.),

приватний виконавець виконавчого округу міста Києва

Вольф Тетяна Леонідівна

(далі приватний виконавець Вольф Т. Л.),

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

У С Т А Н О В И Л А:

22 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «ПУМБ», треті особи приватний нотаріус Хара Н. С. і приватний виконавець Вольф Т. Л., в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3011, вчинений приватним нотаріусом 3 травня 2018 року, на підставі якого з неї на користь банку стягнуто 38 381 грн 12 коп. боргу за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначала, що 19 травня 2015 року за кредитним договором №ГР-7612439, укладеним з банком, їй відкрито картковий рахунок за кредитною лінію, за якою вона отримала кредитні кошти. Свої обов`язки з повернення кредитних коштів у щомісячному розмірі вона виконувала тривалий час належним чином.

Але у подальшому, в зв`язку з хворобою, позивачка не змогла деякий час своєчасно і в належному розмірі виконувати взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість. З розрахованої банком заборгованістю вона не була згодна та пропонувала її перерахувати, але замість цього банк звернувся до приватного нотаріуса для стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису.

Приватний нотаріус Хара Н. С., в свою чергу, прийняла від банку не повний перелік документів, не повідомила позивачку, та з порушенням положень статей 87-89 Закону України «Про нотаріат», постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172, та підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинила виконавчий напис № 3011, сума за яким не є безспірною.

За цим виконавчим написом приватним виконавцем Вольф Т. Л. безпідставно відкрито виконавче провадження, за яким заборгованість, що нею оспорюється, одночасно стягується з її заробітку та пенсії.

Відзивів на позов ПАТ «ПУМБ» та третіми особами не надано.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою за допомогою належних доказів недоведена обґрунтованість пред`явлених позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, ставить питання про його скасування з ухваленням нового про задоволення позову.

Зазначає про те, що суд не сприяв повному та всебічному розгляду справи, не вчинив дій з витребування доказів за її клопотаннями, а лише послався на те, що вона не згодна з подвійним стягненням за виконавчим документом з її пенсії та заробітної плати.

Між тим, на думку позивачки, повне виконання за виконавчим написом не виключає можливість оспорити порядок його вчинення нотаріусом, в тому числі у зв`язку з оспорюванням позивачкою сум, які нотаріус вважав безспірними.

Відзивів на апеляційну скаргу від відповідача та третіх осіб не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

За частиною 2 статті 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин (стаття 265 ЦПК України). У мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Між тим, із змісту судового рішення, що оскаржується позивачкою, вбачається, що воно постановлене судом без дотримання вимог, передбачених статями 263, 265 ЦПК України, оскільки в ньому відсутнє посилання на встановлення будь-яких фактичних обставин справи, відповідний ним зміст спірних правовідносин, та докази, які ці обставини підтверджують або спростовують.

Внаслідок невиконання судом першої інстанції вимог вищенаведених норм процесуального права, таке рішення суду не може залишитися в силі та підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктами 1-4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового, при постановленні якого колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається із наданих копій документів на запит суду апеляційної інстанції, між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «ПУМБ» 18 травня 2015 року укладено кредитний договір GP -7612439 шляхом підписання оферти, за яким позивачкою, як позичальником, з метою рефінансування та укладення договору страхування отримано кредитні кошти на загальну суму 27 844 грн 14 коп. зі строком їх повернення на протязі 36 місяців до 19 травня 2018 року, зі сплатою річних процентів в розмірі 9%, та щомісячного платежу в строк до 19 числа в розмірі 1 247 грн 63 коп., а також сплатою банку комісії за видачу виписок, відправлень повідомлень тощо в сумі 361 грн 97 коп., та без нарахування пені, штрафів та підвищених процентів за порушення належного виконання зобов`язання.

В підписаній заяві-пропозиції щодо укладання договору (оферти) викладено графік щомісячних платежів на період з 19 травня 2015 року по 19 травня 2018 року, який складається із щомісячних платежів за основною сумою кредиту та процентами за користування кредитом, де визначено ще і суму реальної процентної ставки та абсолютний розмір подорожчання кредиту.

Усі визначені умови погоджені банком з позичальницею ОСОБА_1 , та нею підписані.

Тому, за закінченням строку дії договору, та не належним виконанням взятих на себе обов`язків, що не оспорюється позивачкою у змісті позову, 3 травня 2018 року уповноваженим представником банку на ім`я приватного нотаріуса Хара Н. С. подана заява про вчинення виконавчого напису на загальну суму заборгованості 38 381 грн 12 коп..

До цієї заяви банком надано оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а також документи стягувача та представника стягувача за довіреністю. Тобто представником банку приватному нотаріусу для здійснення виконавчого напису наданий увесь перелік документів, за яким проводиться стягнення заборгованості у безспірному порядку у відповідності до розділу 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року, з наступними змінами та доповненнями (далі Перелік №1172).

Отже, посилання позивачки в змісті позову на неможливість видачі приватним нотаріусом виконавчого напису, у зв`язку з ненаданням стягувачем для виконання цієї нотаріальної дії усіх необхідних документів не відповідає як письмовим доказам, наданим на запит суду апеляційної інстанції, так і нормативним документам, які регулюють ці правовідносини.

Безпідставними є і твердження щодо необхідності попереднього повідомлення стягувачем боржника, або його же, але нотаріусом, без чого неможливо вчинити вказану нотаріальну дію, так як вони спростовуються порядком та процедурою, визначеною, як Переліком №1172, так і положеннями глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі Порядок №296/5). Цією процедурою направлення повідомлення перед чи в період вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення за зобов`язанням, не передбачено.

Так, відповідно до статті 18 ЦК нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису, який є нотаріальною дією, регламентується як статтею 34 глави 14 Закону України «Про нотаріат», так і главою 16 розділу ІІ Порядку №296/5.

За розділом 16 цього Порядку №296/5 для стягнення сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно, за поданою стягувачем заявою та за умови подання документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання, перелік, яким встановлюється Переліком № 1172.

За змістом пункту 6 розділу 16 Порядку №296/5 обрахування розміру сум стягнення здійснюється за заявою кредитора, з включенням до виконавчого напису суми неустойки, якщо це передбачено умовами договору. При цьому, ні Порядок, ні Перелік не зазначають, які конкретно документи доводять безспірність вимоги.

Відсутні такі обґрунтування і з боку позивачки, яка обмежилася лише своєю незгодою з нарахованою банком заборгованістю в загальних рисах, про що вказала у змісті поданого позову.

Відтак, при вирішенні справи колегією суддів встановлено, що 3 травня 2018 року приватним нотаріусом Хара Н. С. вчинено виконавчий напис на оригіналі договору, укладеному 18 травня 2015 року ОСОБА_1 з банком, за яким проведено стягнення заборгованості за період з 17 квітня 2017 року по 17 квітня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності, та на суми строкової та простроченої заборгованості за кредитом, суттєві умови якого позичальницею узгоджені, підписані, та не оспорені.

За такого та за наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачці умови кредитування, які з нею узгоджені, банком наданий приватному нотаріусу увесь перелік документів, на підставі яких кредитором обрахована безспірна кредитна заборгованості для вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Саме вчинення нотаріусом виконавчого напису це здійснення нотаріальної дії, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення безспірних грошових сум, шляхом його реалізації при примусовому виконанні зобов`язання боржником у позасудовому порядку.

Отже, відповідне право банка, як стягувача, за захистом якого він звернувся у травні 2018 року до приватного нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення банка до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису існувала й, крім того, повинна бути безспірною, заборгованість позивачки, як боржника, перед стягувачем-банком.

За правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року при розгляді справи №645/1979/15-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису такого спору між сторонами договору не існувало, як не доведено його існування і при подачі позову, так як позичальницею не наведено пояснень та не надано доказів щодо неправильного обрахування заборгованості за укладеним кредитом, окрім підтвердження факту неможливості своєчасного внесення нею платежів, у зв`язку з погіршення стану здоров`я та її майнового стану.

Відтак, оскільки позивачкою у встановленому законом порядку не спростовано належними та допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, що запропонована в ньому до стягнення; не надала часткового або повного її погашення на час вчинення цього напису, підстав для визнання незаконним вчинення нотаріусом виконавчого напису немає, а отже не має підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Посилання на подвійність стягнення за виданим виконавчим написом в процесі його виконання приватним виконавцем не впливає на висновки щодо безпідставності визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, так як не є предметом за поданим позовом, та може бути оспорено позивачкою в іншому порядку.

За такого, колегія суддів вважає позов ОСОБА_1 , в заявлених межах, необґрунтованим, а порушення її прав та інтересів при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом за обставинами, які були нею викладені у позовній заяві - недоведеними.

За положеннями статті 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова