РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/14766/18

Пров. №2/766/2971/21

12 липня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Савчук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій відповідача, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на свою користь компенсацію здійснених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи №766/14460/16-ц, внаслідок необґрунтованих дій позивача в розмірі 23903,23 грн., моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.

В обґрунтування позову вказала, що 19.06.2018 р. ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області позов ОСОБА_2 до неї про усунення перешкод в користуванні будинком та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду. В мотивувальній частині ухвали суд зазначив, що позивачка в судове засідання, призначене на 27.11.2017 року не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, документально підтверджені причини неявки суду не надала, 19.06.2018 р. позивачка не з`явилася повторно. Суд розцінив неодноразову та тривалу неявку у судове засідання позивачки як зловживання своїми процесуальними правами, який безпричинно зволікає вимоги суду при розгляді справи. Вказала, що 14.11.2016 року ОСОБА_2 подала позов, з вимогами усунути їй перешкоди в користуванні її будинком, який розташований за адресою: НОМЕР_3 , шляхом зобов`язання її зробити нову залізобетонну підпірну стінку відповідно розрахункам і проектам з обов`язковим дренажем під земельними ділянками НОМЕР_3 та АДРЕСА_2 зі сторони ділянки по АДРЕСА_2 . На підтвердження обґрунтованості вимог, ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про призначення у справі будівельно-технічної експертизи. Вважаючи позов необґрунтованим та незаконним, з метою захисту своїх прав, вона також подала до суду клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи. 09.02.2017 року судом призначено по справі судову комісійну будівельно-технічну експертизу. Зазначає, що висновок комісійної будівельно-технічної експертизи свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до неї та відсутність перешкод в користуванні будинком з її боку. В матеріалах справи є розписка, щодо ознайомлення представника ОСОБА_2 з експертизою, після чого остання та її представник не з`явились ні 27.11.2017 р., ні 19.06.2018 р. на судові засідання, і як наслідок, судом позов залишений без розгляду. Вказує, що нею витрачено 23903,23 грн. за проведення судової комісійної будівельно-технічної експертизи, які і підлягають стягненню з відповідачки. Крім того, довготривалий розгляд справи, з листопада 2016 року по липень 2018р. про усунення перешкод в користуванні будинком, негативно вплинули на її психічний стан, тривалий час вона перебувала у пригніченому настрої, у зв`язку із чим у неї порушилися нормальні життєві зв`язки та стосунки з оточуючими людьми, знайомими, друзями та близькими родичами, в її сім`ї склалася напружена, нервова обстановка, результатом чого став нервовий розлад, що призвело до зниження роботи всього організму, вимушена була звернутися у 2017 році до лікаря та лікуватися від виразкової хвороби 12 палої кишки у стадії загострення. Вже у 2018 році, за довідкою Херсонської міської клінічної лікарні ім. Лучанського, знаходилася на лікарняному з 10.04.2018 р. по 24.04.2018 р. з діагнозом виразкова хвороба 12 палої кишки, внаслідок чого їй завдано моральної шкоди, яку оцінює в 10 тис. грн.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О. від 30.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 06.03.2019 року у зв`язку з тим, що суддя Хайдарова І.О. не може продовжувати розгляд справи, черезх закінчення строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/14766/18.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2019 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

27.05.2019 року представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позову. Вказав, що постановою Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №766/14460/16-ц ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19.06.2018 р., якою залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно, підстава позову є недійсною, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

22.05.2019 року ОСОБА_1 подано заяву про залишення її позову без розгляду.

12.05.2020 року позивачкою подано відповідь на відзив, у якій просила позов задовольнити в повному обсязі. Вказала, що ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2020 року справу №766/14460/16-ц залишено без розгляду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.01.2021 року підготовче засідання відкладено.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.03.2021 року в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю предмета спору відмовлено, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.04.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю.

Позивачкою подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представником відповідачки подано заяву про розгляд справи у відсутність, просив відмовити у задоволенні позову.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні будинком та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду (арк. справи 7).

За довідкою від 26.04.2018 р. виданою КЗ "Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського", ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 10.04.2018 р. по 24.04.2018 р., діагноз: виразкова хвороба 12 палої кишки, загострення; загострення з 2017 року (арк. справи 8).

Відповідно до квитанції (арк. справи 9-12), №210210011 від 01.03.2017 р. ОСОБА_1 сплачено 11904,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3 за проведення будівельно-технічної експертизи, зг. рах-факт №04/17 від 28.02.2017 р.; №210220011 від 01.03.2017 р. ОСОБА_1 сплачено 95,23 грн. комісію банку; №5889141 від 28.02.2017 р. ОСОБА_1 сплачено 11904,00 грн. на рахунок судового експерта ОСОБА_4 за проведення будівельно-технічної експертизи за ухвалою від 09.02.2017 р.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №766/14460/16-ц, яка подана представником відповідачки до відзиву, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 19 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 06 вересня 2018 року скасовано, справу №766/14460/16-ц передано для продовження розгляду до суду першої інстанції (арк. справи 31-33).

Законом України «Про доступ до судових рішень» визначений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 3 вказаного Закону для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Частиною 5 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» суддям надано право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднена постанова Верховного Суду від 15 травня 2019 року (реєстраційний номер рішення 81908420) у справі №766/14460/16-ц. Постанова набрала законної сили 15.05.2019 року.

Верховний суд дійшов висновку про те, що аналіз матеріалів справи свідчить, що 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_7 подала заяву про перенесення судового засідання, призначеного на 27 листопада 2017 року об 10.00 год. на іншу дату та час, у зв`язку з ознайомленням з судово-будівельною експертизою (а. с. 176). Оскільки на заяві відсутні відмітки канцелярії суду, то це свідчить про явку представника у судове засідання, призначене на 27 листопада 2017 року об 10.00 год. Разом із тим секретарем судового засідання складена довідка про те, що 27 листопада 2017 року об 10.00 фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося у зв`язку із неявкою сторін у справі (а. с. 180). За таких обставин, суди зробили передчасний висновок про неявку позивача у судове засідання, призначене на 27 листопада 2017 року об 10.00 год. Тому підстави для застосування пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України відсутні.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2020 року у справі №766/14460/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком та зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду за заявою представника позивача. Ухвала набрала законної сили 03.02.2020 року (арк. справи 89-90).

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

ОСОБА_1 звертаючись до суду 01.08.2018 р. з позовом про компенсацію понесених судових витрат, внаслідок необґрунтованих дій ОСОБА_2 вказувала на те, що позов останньої залишений без розгляду з підстав визнання судом тривалої її неявки в судові засідання як зловживання процесуальними правами.

Крім того, ОСОБА_1 після скасування Верховним Судом 15.05.2019 р. ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 19.06.2018 р., до суду подавалася заява про залишення її позову без розгляду (арк. справи 39).

Однак, після залишення позову ОСОБА_2 ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.02.2020 р. за заявою представника позивачки без розгляду, позов свій підтримала.

Суд не може прийняти до уваги посилання як на підставу позову залишення позову ОСОБА_2 ухвалою суду від 19.06.2018 р. без розгляду, оскільки вказана ухвала Постановою Верховного Суду скасована та судом касаційної інстанції неправомірність, зловживання дій ОСОБА_2 не встановлена.

Крім того, звернення представника ОСОБА_2 до суду із заявою про залишення її позову про усунення перешкод в користуванні будинком та зобов`язання вчинити дії, після скасування Верховним Судом ухвали про залишення позову без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість її позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це її право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Частиною 5 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право вимагати компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У п. 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

ОСОБА_1 в межах справи 766/14460/16-ц з такою заявою не зверталася.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Правовий аналіз вказаних положень свідчить, що звертаючись до суду із заявою про компенсацію судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 543/408/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачкою не зазначено та не доведено належними та допустимими доказами необґрунтованість вимог відповідачки у справі № 766/14460/16-ц. Суду не надано висновок, на який посилається позивачка, так саме не витребувані матеріали справи. За таких обставин суд позбавлений можливості дійти висновку про те чи були дії відповідачки (у справі № 766/14460/16-ц - позивачка) необґрунтованими.

ЦПК України не визначено, що розуміється під необґрунтованими діями позивача.

Перелік дій сторони, які можуть визнаватися зловживанням процесуальними правами, наведений у ст.44 ЦПК України, в переліку якої відсутні як зловживання процесуальними правами повторна неявка позивача у судове засідання або подання заяви про залишення позову без розгляду.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Крім цього, ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, залишення позовної заяви без розгляду є формою закінчення розгляду справи без ухвалення рішення по суті.

На цій стадії судового процесу суд не встановлює обґрунтованості чи необґрунтованості позовної заяви, не встановлює фактичні обставини, не досліджує надані докази та не надає доводам сторін відповідної оцінки, оскільки спір по суті не розглядається.

Тобто, вирішення питання обґрунтованості чи безпідставності та доведеності заявлених позовних вимог входить до виключних повноважень суду, який має зробити висновки за результатами розгляду цивільної справи по суті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що залишення позову без розгляду по справі №766/14460/16-ц, внаслідок як неявки позивачки, так і за її заявою, не може бути підставою для визнання дій позивачки у справі № 766/14460/16-ц необґрунтованими, та, відповідно, відсутні підстави для задоволення заяви про компенсацію відповідачці у справі № 766/14460/126-ц судових витрат внаслідок необґрунтованих дій позивачки, внаслідок чого не вбачає підстав для задоволення позову в частині компенсації судових витрат.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Статтею 23,1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Позивачка вказує на те, що довготривалий розгляд справи №766/14460/16-ц завдав їй моральну шкоду, розгляд спору мав негативний вплив на її психічний стан та загострення хвороби 12 палої кишки.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив судам, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

В той же час, позивачкою не доведено, що їй заподіяна відповідачкою моральна шкода, не доведено протиправності дій ОСОБА_2 , наявність причинного зв`язку між хворобою та протиправними діями, вини ОСОБА_2 , тощо.

Само по собі звернення ОСОБА_2 до суду та залишення в подальшому її вимог без розгляду не свідчить про протиправність її дій, оскільки є реалізацію відповідачкою своїх прав. Інших доказів на обґрунтування заподіяння шкоди суду не надано.

Відповідно до ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За приписами ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, за приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачкою ОСОБА_1 факту заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди, внаслідок чого дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачку, відповідачкою про існування судових витрат не заявлено.

Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.

Рішення в повному обсязі складене 22 липня 2021 року.

Керуючись ст. 12, 13, 76-83, 89, 141, 229, 263-265, 267, 288, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про компенсацію судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій відповідача, стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Херсонський міський суд Херсонської області з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус