КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Білич І.М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Бурчаком Володимиром Сергійовичем, який діє на підставі договору, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду у розмірі 83 776,00 грн., моральну шкоду у розмірі 29 784,00 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 300,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06.02.2016 внаслідок ДТП за участі автомобіля «Volvo XC 90» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , належний позивачу автомобіль «Nissan Kubistar» д.н.з. НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2017, відповідача було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Цивільно-правова відповідальність автомобіля, яким керував відповідач була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до договору АЕ/4620418 від 30.07.2015. ПрАТ «СК «Уніка» 15.06.2017 було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 49 500,00 грн. Відповідно до страхового акту ПрАТ «СК «Уніка» № 00186513 від 14.06.2017, вартість відновлювального ремонту склала суму в розмірі 133 276,45 грн. Позивач вказував, що виплачена сума страхового відшкодування не покрила вартість відновлювального ремонту в силу обмежень виплат страхового відшкодування на підставі укладеного договору, а тому відповідач має сплатити відповідачу різницю між розміром відновлювального ремонту (133 276,45 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням (49 500,00 грн.) (а.с. 2-3зв.).

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 393 649,00 грн. майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 подавши до суду первісний позов приховав те, що саме його дії спричинили ДТП, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2016, залишеною без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.01.2017, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП. В мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції вказано, що вина ОСОБА_1 була доведена під час розгляду справи в суді та має безпосередній причинно-наслідковий зв`язок із пошкодженнями автомобілів сторін. З огляду на те, що ОСОБА_1 створив аварійну обстановку на дорозі, а тому через його дії було пошкоджено належний ОСОБА_2 автомобіль «VolvoXC 90» д.н.з. НОМЕР_1 , в зв`язку з чим саме ОСОБА_1 має відшкодувати ОСОБА_2 майнову шкоду. Звернувшись до ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 було виплачено страхове відшкодування сумі 50 000,00 грн. Однак, цієї суми виявилось не достатнім для відновлювального ремонту транспортного засобу «Volvo XC 90» д.н.з. НОМЕР_1 , який фактично склав суму в розмірі 443 649,00 грн. ОСОБА_2 вважав, що ОСОБА_1 , відповідно до вимог закону, має відшкодувати йому різницю між фактичним розміром шкоди (443 649,00 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням (50 000,00 грн.) (а.с. 58-62).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2020 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної школи, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 10 000,00 грн. В іншій частині первісних позовних вимог, відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задоволено частково. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, пов`язану із відновлювальним ремонтом автомобіля в сумі 197 074,50 грн. В іншій частині зустрічних позовних вимог, відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави за первісним позовом суму судового збору в розмірі 591,50 грн. Компенсовано ОСОБА_2 суму судового збору у розмірі 1 970,75 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У стягненні судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги за первісним позовом та за зустрічним позовом, відмовлено за недоведеністю (а.с. 173-182).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду у розмірі 83 776,00 грн., моральну шкоду у розмірі 29 784,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 300,00 грн. Вказує, що страхова виплата була виплачена лише ОСОБА_1 , крім того, рішенням Київського апеляційного суду саме ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні ДТП, що відбулося 06.02.2016 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В свою чергу ОСОБА_1 був притягнутий до відповідальності по ч. 4 ст. 122 КУпАП, тобто аварійної обстановки він не створював (а.с. 186-187).

02.03.2021 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2016, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.01.2017. Тому вина ОСОБА_1 доведена під час розгляду в судах двох інстанцій та має безпосередній причинно-наслідковий зв`язок із пошкодженням автомобілів сторін.

Крім того, ОСОБА_1 не надано до позовної заяви належних та допустимих доказів на доведення своїх позивних вимог, а саме належним чином завіреної копії звіту експерта на підставі якого визначалася вартість відновлювального ремонту у розмірі 133 276,45 грн.

Також, взаємовідносини із страховими компаніями сторін не були предметом розгляду і не свідчили про наявність чи відсутність деліктних зобов`язань у сторін стосовно один одного.

Судом апеляційної інстанції справу розглянуто в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2016 о 15-00 год. в м. Києві по Дніпровському шосе, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo XC 90» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Kubistar» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 18.01.2017 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але провадження у справі закрито, в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 124 КУпАП.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 06.02.2016 о 15-00 год. в м. Києві по Дніпровському шосе біля естакади вул. Заболотного, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo XC 90» д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції руху, внаслідок чого при виникненні небезпеки не вжив усіх можливих заходів щодо уникнення ДТП та здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Kubistar» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.01.2017, залишеною без змін постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2016, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_1 , для отримання страхового відшкодування, звернувся до ПрАт «СК «Уніка», в якій була застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_2 за шкоду завдану іншим особам з його вини.

На підставі страхового акту ПрАТ «СК «Уніка» № 00186513 від 14.06.2017, страховою компанією було вирішено кваліфікувати зазначений випадок як страховий, та згідно акту та умов договору страхування № АЕ/4620418, виплатити ОСОБА_1 відшкодування в сумі 49 500,00 грн.

При цьому страхова компанія, при розрахунку суми страхового відшкодування визначила розмір матеріального збитку з урахуванням зносу, завданого заявнику в сумі 133 276,45 грн. (а.с. 7).

ОСОБА_2 в свою чергу звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Іншуранс Груп», в якій була застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_1 за завдану шкоду іншим особам.

Відповідно до страхового акту ПрАТ «УСК «Княжа Іншуранс Груп» № 31 від 19.04.2017, було прийнято рішення виплатити ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 50 000,00 грн., яке було останнім отримане.

Розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 в результаті ДТП, що відбулося 06.02.2016 становить 306 581,60 грн. (а.с. 121).

Відповідно до рахунку-фактури № 28/20.06.16 від 17.08.2016 та акту виконаних робіт від 17.08.2016, ОСОБА_2 було оплачено відновлювальний ремонт автомобіля «Volvo XC 90» д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 443 649,00 грн., який було проведено ФОП ОСОБА_4 (а.с. 72-74).

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, яка завдана джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє цим транспортним засобом.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема: за наявності вини всіх осіб, діяльності яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Аналізуючи матеріали справи, можна зробити висновок, що шкода, завдана кожній стороні у даній справі (власнику транспортного засобу), внаслідок протиправних, винних дій іншої сторони, на підставі чого кожна із сторін має право вимагати відшкодування завданої шкоди.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ступінь вини кожної із сторін у завдані шкоди є рівним.

Разом із тим, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у зв`язку із недоведеністю ним розміру відновлювального ремонту, відсутністю доказів на підтвердження вартості матеріального збитку, а також доказів фактичного відновлювального автомобіля і сплати за це коштів.

Як вбачається зі змісту первісної позовної заяви, позивач просить стягнути із відповідача на його кориться завдану майнову шкоду, посилаючись на ст.ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України, і надаючи відповідні докази..

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Kubistar» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням зносу, тобто розмір матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля ОСОБА_1 , про що прямо зазначено в самому акті була визначена страховим актом, складеним ПрАТ «СК «Уніка» та становить 133 276,45 грн.

Розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 , відповідачем за його позовом ОСОБА_2 не оскаржувався.

Та обставина, що автомобіль ОСОБА_1 не був відремонтований на час розгляду справи не свідчить про відсутність у нього права на пред`явлення вимоги до особи, винної за завдання шкоди, а також недоведеності розміру цієї шкоди, який був визначений у акті страхової компанії, і ніким не спростований.

З огляду на викладене рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розмір матеріального збитку, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , слід виходити з такого.

Як зазначалося вище, розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , та становить 133 276,45 грн. З урахуванням ступеню вини кожного із водіїв та виплаченого страхового відшкодування ця сума становить 17 138,20 грн. (133276,45 : 2) - 49 500,00.

При цьому, вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану шкоду транспортному засобу, не можливо вирішити в повному обсязі не враховуючи вимоги зустрічного позову, оскільки зазначена ДТП відбулася в зв`язку із порушенням ПДР України обома водіями, та їх дії перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із пошкодженням транспортних засобів.

Так, суд першої інстанції, частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , взяв до уваги акт виконаних робіт, в якому зазначена сума до сплати у розмірі 443 649,00 грн. Визначений ОСОБА_2 розмір шкоди ОСОБА_1 не оскаржувався під час розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 завдану шкоду, судом першої інстанції застосовано неправильний розрахунок, оскільки спочатку необхідно визначити суму шкоди з урахуванням ступеню вини водіїв, а вже після цього вираховувати страхове відшкодування, виплачене страховою компанією, на виконання умов договору страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу.

Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_2 , власнику автомобіля «Volvo XC 90» д.н.з. НОМЕР_1 , становить 443 649,00 грн. З урахуванням ступеню вини обох водіїв та сплаченого страхового відшкодування, на користь ОСОБА_2 із відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню сума у розмірі 171 824,50 грн. (443649,00 : 2) - 50 000,00 = 171 824,50.

Разом з тим, зважаючи на зручність механізму зарахування зобов`язань шляхом взаємозаліку вимог, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума 154 686,30 грн. (171 824,50 грн. (відповідальність ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 ) - 17 138,20 грн. (відповідальність ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 ) = 154 686,30 грн.)

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення на кориться ОСОБА_1 з ОСОБА_2 майнової шкоди за первісним позовом та в частині стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 матеріальної шкоди за зустрічним позовом підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини.

Аналізуючи зібрані докази та враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, апеляційний суд погоджується з стягнутим судом першої інстанції сумою моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., оскільки, в ході розгляду справи було встановлено обопільність винних дій позивача та відповідача, які призвели до аварії та, відповідно, до її наслідків. Крім того, розмір моральної шкоди, пред`явлений позивачем до стягнення у розмірі 29 784,00 грн., є завищеним, та зазначений розмір не знайшов свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а наданий стороною позивача висновок експерта Лабораторії оперативної психодіагностики та експертизи моральної шкоди № 27-08-18 від 31.08.2018, відповідно до якого було рекомендовано для застосування сума на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в сумі 29 784,00 грн., проведений головою громадської організації ОСОБА_5 , має рекомендаційний характер, та, не свідчить поза розумним сумнівом про завдання моральної шкоди позивачу в розмірі, пред`явленому, позивачем до стягнення.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, то судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні даної вимоги ОСОБА_1 , оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц (провадження № 61-15924св20).

Враховуючи те, що позивачем не доведено фактичне понесення витрат на надання професійної правничої допомоги, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленої вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що апеляційний суд частково задовольнив первісний позов ОСОБА_1 , який звільнений від сплати судового збору, тому з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме суму в розмірі - 171,47 грн.

Також, враховуючи часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 відповідно до вимог закону звільнений від сплати судового збору, застосовуючи зарахування та взаємозалік вимог, на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суму судового збору в розмірі 1 371,86 грн. - 171,47 грн. = 1 200,39 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, часткове скасування рішення суду першої інстанції та ухваленню нового судового рішення у відповідній частині, в не скасованій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Бурчаком Володимиром Сергійовичем, який діє на підставі договору задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Краснолиманським МВ УМВС України в Донецькій обл. 04.08.2007, РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, у розмірі 154 686 (сто п`ятдесят чотири тисячі шістсот вісімдесят шість),30 грн.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 200,39 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

І.М. Білич