Справа № 316/2930/20
Провадження № 2/316/248/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Куценка М.О.

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі судового засідання приміщення суду в м.Енергодарі Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/2930/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Енергодар» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Місто для людей Енергодар» звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 в якому просить ссу: стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком за період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. у розмірі 5087,65 грн.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що рішенням виконкому Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 р. ТОВ «Місто для людей Енергодар» починаючи з 01.08.2018 р. обслуговує багатоквартирні будинку в місті Енергодарі. 08.06.2018 р. укладено Договір №08/06/2018-83 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між ТОВ «Місто для людей Енергодар» та від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 - міським головою міста Енергодара ОСОБА_3 якого уповноважено на укладання цього договору пунктом 3 рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06.06.2018 р. №161. Відповідно до вказаного Договору №08/06/2018-83 на співвласників багатоквартирного будинку покладено обов`язок сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком. Пунктом 5 Договору визначено розмір і форму оплати послуг управителя відповідно до якого, замовник сплачує за надані послуги управителем щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень в розмірі 6,20 гривень на місяця за 1 квадратний метр у загальній площі житлового або нежитлового приміщенні у об`єкті яке перебуває у власності або у користуванні кожного зі співвласників.

На відповідачів було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 та за період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. мешканцям багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 надано послуги з управління багатоквартирним будинком. Кожного місяці споживачі повинені сплачувати за надані послуги з управління багатоквартирним будинком у своїй квартирі 308,45 грн., яка розраховується за формулою: (тариф) х (на загальну площу квартири). Боржники не здійснювали оплату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком в наслідок чого виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з позовом (а.с.2-5зворот).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.09.2020 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.24-24зворот).

Відповідачем ОСОБА_1 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважаючи їх незаконними та необґрунтованими, вважаючи їх, просить в задоволенні відмовити. Зазначаючи, у тому числі, на невідповідність умов Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком та тарифу положенням законодавства. Вказує, що позивачем не виконувались зобов`язання визначені п.п.11 п.10 Договору №08/06/2018-83. Посилається на незрозумілість розрахування позивачем заборгованості відповідно до довідки від 21.07.2020 р. №01/354-03. Вважає, що вказаний у розрахунку період з серпня 2018 року по листопад 2019 року не співпадає зі строком дії договору, який закінчився 08.06.2019 р. Вимоги про стягнення витрат з правничої допомоги вважає безпідставними (а.с.31-32).

Позивачем була надана відповідь на відзив у якій заперечення відповідача вважає безпідставним, вимоги позову обґрунтованими (а.с.34-38).

Ухвалою суду від 30.03.2021 р. підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.78-78зворот).

В судове засідання, для розгляду справи по суті, позивач ТОВ «Місто для людей Енергодар», не з`явився, представником позивача за письмовою довіреністю (а.с.93-94) адвокатом Турчинським М.І. надано до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.92-92зворот). Будь-яких інших заяв або клопотань позивачем в судове засідання надано не було.

В судове засідання для розгляду справи по суті, відповідач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідачів: адвокат Цигиця Л.М. за письмовими договорами (а.с.74-76), належним чином повідомлені про розгляд справи судом (а.с.82), не з`явились, клопотань або заяв про відкладення слухання справи до суду не надали. Відповідачем ОСОБА_2 відзову на позов не надавалось. Зустрічних позовні до суду не надійшло.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, враховуючи, що явка сторін не визнавалась обов`язковою (п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України), правову позицію Верховного Суду у постанові 24.01.2018 р. у справі №907/425/16, що застосовується судом відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, відповідно до якої, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, відсутність будь-яких заяв, клопотань та інших обставин, які перешкоджають розгляду даної справи, суд вважає можливим провести її розгляд у відсутності учасників справи, на підставі неявних у справі матеріалів та доказів.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради 06.06.2018 р. прийнято рішення №161 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків», виконавцем послуг з управління багатоквартирними будинками визначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» за об`єктом конкурсу №1 та за об`єктом конкурсу №2 і уповноважено міського голову ОСОБА_3 , від імені співвласників багатоквартирного будинку підписати з ТОВ «Місто для людей Енергодар» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком що входив в об`єкт конкурсу №1 та конкурсу №2, строком на один рік (а.с.7), яке при цьому, не містить строку на який ТОВ «Місто для людей Енергодар» визначено управителем багатоквартирних будинків в місті Енергодарі.

Та відповідно до приписів положень частини 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності 01.07.2015 р., в разі, якщо управителя призначено на конкурсних засадах, ціна за послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Відповідно до частин 1, 3 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, яке виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до п.14 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільський, селищний, міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», із змінами, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Відповідно до п.5 ст.13 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №150 від 13.06.2016 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.2016 р. за №893/29023, було затверджено «Порядок проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку» (далі Порядок №150), приписами пункту 6 розділу V якого було визначено, що протягом п`яти календарних днів з дня прийняття виконавчим органом місцевої ради рішення про призначення управителя з переможцем конкурсу укладається договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу, строком на один рік, який, від імені співвласників багатоквартирного будинку підписує уповноважена особа виконавчого органу місцевої ради, за рішенням якого призначається управитель.

Судом не встановлено наявності доказів якими зазначене вище рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06.06.2018 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» визнано недійсним чи його скасовано, у встановленому законом порядку.

08.06.2018 р. між співвласниками багатоквартирного будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , від імені яких діє Енергодарський міський голова Музика Павло Олексійович, який уповноважено на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету ЕМР від 06.06.2018 р. №161, згідно з Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», надалі іменовані «Замовник», з однієї сторони та ТОВ «Місто для людей Енергодар», в особі директора ОСОБА_4 , що діє на підставі Статуту, який надалі йменується «Управитель», з іншої сторони, було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №08/06/2018-83 (далі Договір №08/06/2018-83) (а.с.8-10зворот).

При цьому, відповідно до п.3 Договору №08/06/2018-83, в управління передається майно об`єкта, що належить власникам (співвласникам) окремих приміщень на праві спільної власності.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватись виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку визначених таким договором.

Відповідно до п.5 Договору №08/06/2018-83, сторони погодились, що замовник сплачує за надані управителем послуги щомісяця додатково до встановленого тарифу на житлово-комунальні послуги для житлових та нежитлових приміщень 6,20 гривень на місяць за 1 квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників (а.с.8).

У постанові від 16.11.2018 р. у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18), Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

В рамках даної справи не є предметом позову визнання недійсним Договору №08/06/2018-83, або частини його умов, у тому числі, з підстав їх невідповідності вимогам законодавства. Докази того, що вказаний Договір №08/06/2018-83 у цілому, або певні його умови визнані недійсними судом не встановлено.

Отже, такі посилання відповідача не є належними доказом, які спростовують позовні вимоги, а лише можуть бути предметом судового розгляду в разі подання відповідного позову, тобто це є обставинами, які можуть підлягати доказуванню в разі заявлення відповідних позовних вимог в рамках іншої справи.

Відповідно до п.20, п.21 Договору №08/06/2018-83, надання послуг з управління багатоквартирним будинком розпочалось з 01.08.2018 року та Договір діє до 08.06.2019 р. (а.с.10) та в силу положень ч.6 ст.11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», договір вважається продовженим на наступний однорічний строк, якщо за один місяць до закінчення строку дії жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору. Наявності такої відмови від сторін Договору, судом не встановлено, як і не встановлено наявності доказів які б свідчили на те, що Договір №08/06/2018-83 було припинено з підстав визначених і умовами самого Договору, або його скасовано чи визнано недійсним у встановленому законом порядку.

Позивачем заперечується посилання представника відповідача про перебування будинку під забороною відчуження (а.с.31) у відповіді на відзив (а.с.35-35зворот) та на підтвердження надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (а.с.42), з якої встановлена відсутність заборон відчуження на будинок АДРЕСА_3 . Слід зазначити, що такі словесні посилання відповідача не підкріплено жодним письмовим доказом. Крім того, як зазначалось вище, даних, що рішення №161 від 06.06.2018 р. чи Договір №08/06/2018-83 скасовано чи визнано недійсним, у тому числі за таких підстав, суду надано не було, а отже суд вважає безпідставними ці посилання представника відповідача.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», із змінами, управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Відповідно до положень п.1 Договору №08/06/2018-83, управитель, зобов`язався надавати замовникові послуги з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях (далі об`єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі мешканців об`єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі послуги), а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом (а.с.8).

Відповідно до приписів положень ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-IV в редакції винній на час прийняття Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради рішення №161 від 06.06.2018 р. та укладання Договору №08/06/2018-27, послуги, що відповідно до п.1 Договору №08/06/2018-83 зобов`язався надавати ТОВ «Місто для людей Енергодар», відносились до житлово-комунальних послуг.

На дату надання послуги з управління багатоквартирним будинком за Договором №08/06/2018-83, був чинним Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 р. №2189-VІІІ, частиною 1 статті 5 якого, послуга з управління багатоквартирним будинком відносилась до житлово-комунальної послуги, яка включала в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно підпунктів 7, 8, 9 пункту 10 Договору №08/06/2018-83, управитель (ТОВ «Місто для людей Енергодар») зобов`язався: планувати та провадити діяльність з управління об`єктом відповідно до стандартів, нормативів, норм, порядків і правил; зберігати документацію передбачену правилами управління будинком; проводити огляд основних конструктивних елементів будинків і споруд об`єкта, за результатами якого складати відповідні акти та забезпечувати проведення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів згідно із стандартами, нормативами, нормами, порядками, правилами, вимогами щодо строків та регламентами (а.с.9).

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.16 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюються безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації і користування, положеннями про проведення поточного і капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для систем опалення виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії. У разі настання перерв, визначених цією статтею, плата за відповідні житлово-комунальні послуги за час таких перерв не нараховується.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.8 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до п.1, п.5 ч.2 ст.7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до приписів частини 1 статті 9 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, споживачі здійснюють оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

При цьому, відповідно до пунктів 1, 5 частини 1 статті 7 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VІІІ, споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п.1); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п.5).

Обов`язок щодо оплати споживачами житлово-комунальних послуг, закріплений також у статтях 67, 68 Житлового кодексу Української РСР, якими передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймачі (власники) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 р. у справі №6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 р. у справі №751/3840/15-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг укладеного безпосередньо зі споживачем послуг, само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до правової позиції викладеної в постановах Верховного Суду від 20.04.2016 р. у справі №6-2951цс15, від 26.09.2018 р. у справі №750/12850/16-ц, від 06.11.2019 р. у справі №642/2858/16, зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги виникає у будь-якого споживача, якщо ці послуги були фактично надані (а не тільки нараховані).

Отже, обов`язок відповідачів щодо сплати послуг не залежить від обставин укладення договору та не є підставою для їх несплати за відсутності відповідного договору укладеного безпосередньо зі споживачами, проте залежить від того, чи були такі послуги надані.

У вимогах позову з`являється до стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р. у розмірі 5087,65 грн. (а.с.5) та на підтвердження надано Довідку №01/405-03 від 16.07.2020 р. (а.с.6). Зі змісту якої встановлено, що вона містить проведений позивачем розрахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 відкритому на відповідача ОСОБА_1 який мешкає по АДРЕСА_2 , з якого вбачається, що заборгованість у розмірі 5087,65 грн. складається із щомісячних нарахованих позивачем платежів в розмірі по 308,46 грн. - у період з 01.08.2018 р. по 31.09.2019 р. та в у інших розмірах за період з 01.10.2019 по 01.01.2020 р., а саме: 01.10.2019 р. 285,32 грн., 01.11.2019 р. 263,68 грн., 01.12.2019 р. 265,12 гр., 01.01.2020 р. 263,68 грн. При цьому, обґрунтувань таких сум нарахувань, позивачем не наведено та іншого розрахунку, з якого вбачалось з яких саме послуг складається загальний розрахунок заборгованості і чому наведені у Довідці суми щомісячного нарахування різняться, позивачем не надано.

Крім того, в розрізі умов п.5 Договору №08/06/2018-83, в якому зазначена вартість 6,20 гривень за 1 кв.м. площі приміщення (а.с.8), посилань позивача у змісті позовної заяви на те, що споживач повинен сплачувати кожного місяці по своїй квартирі 308,45 грн., яка розраховується за формулою: тариф Х на загальну площу квартири (а.с.2зворот 4 абзац), за відсутності даних розміру площі квартири по якій до стягнення заявляється заборгованість, належного переліку послуг, їх вартості, періодичності їх помісячного надання та яких саме послуг, чого не містить розрахунок наведений у Довідці, неможливим є встановлення, яким чином позивачем розраховано розмір заборгованості вказаний у Довідці. Крім того, позивач просить стягнути заборгованість у період з 01.08.2018 р. по 01.02.2020 р., проте із вказаної Довідки встановлено, що період в який відбувалися нарахування становить з 01.08.2018 р. по 01.01.2020 р.

Доданий позивачем «Кошторис фактичних витрат з управління багатоквартирним будинком» (далі Кошторис) (а.с.41) не може бути належним доказом надання щомісячних послуг, їх помісячної вартості та періодичності надання, на підтвердження наданого позивачем розрахунку (а.с.6), оскільки не містить таких показників. Підстав вважати, що наданий кошторис є складовою Довідки, не вбачається.

При цьому, сам по собі Кошторис не може бути і підтвердженням надання зазначених у ньому послуг и понесених витрат за вказаними у ньому послугами, за відсутності доказів їх фактичного надання (як-то акти виконаних робіт, тощо), ведення документації про що визначено і умовами Договору №08/06/2018-83.

Будь-якими іншими доказами зазначені у Кошторисі суми та послуги - не підтверджуються, а отже їх неможливо співставити на відповідність із наданим позивачем розрахунком заборгованості зазначеним у Довідці №01/405-03 від 16.07.2020 р. (а.с.6).

Іншого обґрунтованого розрахунку сум, що заявляються до стягнення, позивачем не надано.

Крім того, не міститься в матеріалах справи і доказів, що відповідачі є власниками житлового приміщення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем не вказувалось про неможливість надання разом з позовною заявою доказів обставин на які він посилається та доведення здійсненого ним розрахунку розміру заборгованості. Клопотань про витребування доказів, в разі неможливості їх надання позивачем (ч.1 ст.84 ЦПК України), суду не заявлялось. Клопотань про призначення у справі експертиз з метою доведення вимог заявленого розміру заборгованості не надходило.

У суду відсутні належні дані, які б надали можливість суду самостійного проведення розрахунку як помісячної вартості послуг за період, який заявляється позивачем до стягнення: з 01.08.2018 р. по 01.02.2019 р. сума яких складає загальний розмір заборгованості яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь та визначення її відповідності.

Належних обґрунтувань та доказів на доведення відповідності зазначеного розрахунку фактично наданим послугам, витрат за ними та сум які заявляються до стягнення з відповідача на користь позивача суду надано не було.

Позивачем не надано суду будь-яких належних доказів в того, що послуги визначені Договором №08/06/2018-83, фактично ним надавались у багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним із засад судочинства: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 р. у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив правовий висновок про те, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що позивачем не доведено позовних вимог будь-якими доказами які відповідають критеріям вищезазначених нормами процесуального права, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн. та витрат з правничої допомоги (а.с.5).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини 1 та пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи зазначені положення законодавства, висновок суду про відмову в задоволенні позову, не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як судовий збір так і витрати з правничої допомоги понесені позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 83, 89, 95, 133, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні вимоги позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Енергодар» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком відмовити у повному обсязі.

У стягненні з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Енергодар» судового збору та витрат з правничої допомоги відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко