Постанова

Іменем України

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 707/218/20

провадження № 61-7000св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В.,

Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Черкаської обласної прокуратури на постанову Черкаського апеляційного суду

від 26 березня 2021 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., у справі за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про повернення приміщення та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про повернення приміщення та скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора посилався на те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності Черкаської міської ради перебуває комплекс бази відпочинку вчителів, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Складовою частиною об`єкта є будинок відпочинку з прибудовою та навісом Г?-1, г?, г2.

Водночас згідно з даними реєстру речових прав на нерухоме майно 17 липня

2019 року право власності на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Г?-1,

г?, г2 зареєстровано за ОСОБА_1 .

На думку позивача, відповідачем безпідставно набуте право власності на спірне майно, а тому вказане приміщення підлягає поверненню у користування Черкаської міської ради, а запис про реєстрацію права власності - скасуванню.

Міська база відпочинку вчителів на АДРЕСА_1 створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих від 07 травня 1969 року № 314.

Відповідно до рішення Черкаського обласного виконавчого комітету від 10 червня 1980 року № 358 Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти, вищої школи і наукових установ під існуючу базу відпочинку «Дніпро» за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка під базу відпочинку вчителів.

Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка площею 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району.

Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22 вересня 1995 року виданий управлінню освіти Черкаського міськвиконкому.

Згідно з інформацією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу із технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - під базу відпочинку вчителів.

Між міським управлінням освіти Черкаського міськвиконкому та громадським об`єднанням «Дачний кооператив «Дніпро» 01 червня 2003 року укладено договір про спільну діяльність. Правонаступником вказаного громадського об`єднання є обслуговуючий кооператив «Дніпро-2003». Вказаний правочин став передумовою для оспорювання кооперативом права власності Черкаської міської ради на комплекс будівель і споруд, розташованих за адресою:

АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 неправомірно та безпідставно оформила право власності на будинок відпочинку за вказаною адресою. Як наслідок, доведення права власності територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради на комплекс будівель і споруд бази відпочинку вчителів було предметом численних судових спорів та підтверджено рішеннями судів різних інстанцій.

Так, Верховний Суд у справі № 707/376/14-ц прийняв постанову від 24 липня

2019 року, якою залишено без змін рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року, та визнано недійсними прилюдні торги, визнано недійсними і скасовано свідоцтва, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться на АДРЕСА_1 , в тому числі, свідоцтво, яким посвідчено право власності відповідача на будинок відпочинку.

На момент проведення реєстрації права власності відповідачем прилюдні торги, проведені 05 жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18 вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнано недійсними та скасовано відповідні свідоцтва про право власності. Обслуговуючий кооператив не є власником майна, а відповідач ОСОБА_1 як член кооперативу не може бути на законних підставах наділена вказаним правом.

Посилаючись на викладене, прокурор просив суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути Черкаській міській раді будинок відпочинку з прибудовою та навісом

Г?-1, г?, г2, що входить до єдиного майнового комплексу за адресою:

АДРЕСА_1 ; скасувати запис про проведену державну реєстрацію права власності від 17 липня 2019 року

№ 32431091 за ОСОБА_1 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Г?-1, г?, г2, за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 судові витрати у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 жовтня 2020 року позовні вимоги заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської міської ради задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Черкаській міській раді будинок відпочинку з прибудовою та навісом, що входить до єдиного майнового комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будинок відпочинку з прибудовою та навісом за адресою:

АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач набула право власності на спірний будинок відпочинку за відсутності правових підстав. Разом із тим, набуте приміщення за недійсним правочином не поверталось, що підтверджується інформацією Черкаської міської ради.

Право розпорядження об`єктами комунальної власності належить виключно відповідній територіальній громаді в особі міської ради як органу місцевого самоврядування, проте Черкаська міська рада не приймала рішення щодо передачі або відчуження майнового комплексу - міської бази відпочинку вчителів.

На думку суду першої інстанції, у разі задоволення позову будуть поновлені майнові інтереси територіальної громади м. Черкаси на вільний доступ до прибережної зони, водного об`єкта та з`явиться можливість оздоровлення, організації дозвілля учасників навчального процесу і як наслідок, держави, оскільки інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання.

Позовні вимоги є доведеними належними і допустимими доказами, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2021 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 жовтня 2020 року в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на будинок із прибудовою та навісом за адресою: АДРЕСА_1 , скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються із судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги, в розмірі 3 153,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що особа, яка вважає, що договором відчуження нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права, а тому суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України, в той час як застосуванню підлягає правовий механізм, передбачений статтею 388 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності, суд апеляційної інстанції виходив із того, що цей спосіб захисту не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2021 року Черкаська обласна прокуратура подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 26 березня

2021 року, в якій просить змінити оскаржувану постанову в частині стягнення судових витрат та вирішити питання про стягнення судових витрат із Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 , а не з прокуратури.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить про оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2021 року лише в частині вирішення питання про стягнення судових витрат, а тому в іншій частині оскаржувана постанова не є предметом перегляду Верховного Суду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року касаційне провадження відкрито, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У червні 2021 року матеріали справи № 707/218/20 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження Черкаська обласна прокуратура посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Зокрема, Черкаська обласна прокуратура зазначає, що постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині щодо стягнення судових витрат прийнята з порушенням норм процесуального права (статей 56, 141, 263 ЦПК України) та без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про стягнення з прокуратури на користь ОСОБА_1 судових витрат у справі, не звернув увагу на те, що позивачем у справі є Черкаська міська рада, що регламентовано статтею 56 ЦПК України, відповідно до положень якої у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволення апеляційної скарги, розподіл судових витрат повинен бути проведений із дотриманням принципу пропорційності до розміру задоволених позовних вимог із урахуванням того, що позивачем у справі є саме Черкаська міська рада.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12, у якій у зв`язку з висновком про відмову в задоволенні частини позовних вимог постановлено стягнути судові витрати із Харківської обласної ради (позов в інтересах якої пред`явлено прокурором).

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах № 908/799/17,

№ 918/163/18, № 908/730/19, № 922/1658/20 щодо розподілу судових витрат та зазначено, що у разі звернення з позовом прокурора в інтересах уповноваженого органу сам орган набуває статусу позивача. Як наслідок, у разі відмови в задоволенні позову, відшкодування витрат із судового збору на користь відповідача покладаються саме на вказаний орган.

Зазначено, що касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на момент подання касаційної скарги чітко сформована практика розподілу судових витрат на підставі статті 129 ГПК України (вказані вище постанови КГС ВС), разом із тим, висновки про застосування статті 141 ЦПК України у зазначеній категорії справ відсутній.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що міська база відпочинку вчителів на

АДРЕСА_1 створена у 1969 році на підставі рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих № 314

від 07 травня 1969 року (а. с. 23, т. 1).

Згідно з рішенням Черкаського обласного виконавчого комітету від 10 червня

1980 року № 358 Черкаському обласному комітету профспілки працівників освіти, вищої школи і наукових установ під існуючу базу відпочинку «Дніпро» за рахунок земель управління захисних споруд на Кременчуцькому водосховищі Черкаського району відведена земельна ділянка під базу відпочинку вчителів (а. с. 24, т. 1).

Рішенням Черкаської обласної ради народних депутатів від 28 жовтня 1994 року «Про вилучення і надання земельних ділянок для несільськогосподарських потреб» відділу освіти виконкому Черкаської міської ради під базу відпочинку була надана земельна ділянка 1,67 га у межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району (а. с. 27, т. 1).

Державний акт на право постійного користування землею площею 1,67 га для розміщення бази відпочинку 22 вересня 1995 року виданий управлінню освіти Черкаського міськвиконкому (а. с. 28, т. 1).

Згідно з інформацією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, вид використання - під базу відпочинку вчителів (а. с. 29-30, т. 1).

Рішенням Черкаської міської ради від 12 червня 2018 року № 2-3408 «Про внесення змін до рішення Черкаської міської ради від 26 червня 2003 року № 3-531 «Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління» (а. с. 38, т. 1) визначено,

що комплекс нерухомого майна бази відпочинку вчителів, що знаходиться

на АДРЕСА_1 , знаходиться в оперативному управлінні Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради.

Між міським управлінням освіти Черкаського міськвиконкому та громадським об`єднанням «Дачний кооператив «Дніпро» 01 червня 2003 року укладено договір про спільну діяльність. Правонаступником вказаного громадського об`єднання є обслуговуючий кооператив «Дніпро -2003». Вказаний правочин став передумовою для оспорювання кооперативом права власності Черкаської міської ради на комплекс будівель і споруд, розташованих за адресою:

АДРЕСА_1 (а. с. 58, т. 1).

Також встановлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від

18 січня 2012 року у справі № К/9991/34858/11 за позовом Департаменту освіти та гуманітарної політики виконавчого комітету Черкаської міської ради до виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради Черкаського району про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, встановлено, що майно бази відпочинку належить до комунальної власності міста та складає 54 літні будинки та господарські споруди, які перебувають на балансах загальноосвітніх навчальних закладів. При цьому судом встановлено, що виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради Черкаського району не враховано право користування Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради земельною ділянкою, на якій розташована база відпочинку (а. с. 66-68, т. 1).

Вищим адміністративним судом України встановлено, що договір, на підставі якого обслуговуючий кооператив «Дніпро 2003» набув права власності взагалі не передбачає перехід права власності на будинки відпочинку, його стороною на той час був балансоутримувач нерухомого майна комунальної власності та громадське об`єднання.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 січня 2017 року та постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі

№ 707/376/14-ц, визнано недійсними прилюдні торги, визнано недійсними та скасовано свідоцтва, якими посвідчено право власності на майно, що знаходиться на АДРЕСА_1 , в тому числі, свідоцтво, яким посвідчено право власності відповідача на будинок відпочинку з прибудовою та навісом Г?-1, г?, г2 (а. с. 73-83, т. 1).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 174144905 від 17 липня 2019 року будинок відпочинку з прибудовою та навісом Г?-1, г?, г2, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47820777 від 17 липня 2019 року, номер запису про право власності 32431091.

На момент проведення реєстрації права власності відповідачем прилюдні торги, проведені 05жовтня 2012 року на підставі договору № 24-0100/12 від 18вересня 2012 року про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, визнано недійсними та скасовано відповідні свідоцтва про право власності. Обслуговуючий кооператив не є власником майна, а тому відповідач як член кооперативуне може бути на законних підставах наділена вказаним правом.

Отже, судами встановлено, що відповідач набула право власності на спірний будинок відпочинку за відсутності правових підстав. Відповідачем набуте приміщення за недійсним правочином не поверталося, що підтверджується інформацією Черкаської міської ради.

У січні 2020 року заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про повернення приміщення та скасування державної реєстрації.

Прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, а саме: у зв`язку з неподанням Черкаською міською радою позову, що свідчить про тривалу бездіяльність міської ради щодо захисту інтересів держави та територіальної громади, отже, неналежне виконання нею своїх повноважень. Тому у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам законодавства.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, врахувавши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Аналіз змісту касаційної скарги Черкаської обласної прокуратури свідчить про оскарження постанови Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2021 року лише в частині вирішення питання про стягнення судових витрат, а тому в іншій частині оскаржувана постанова не є предметом перегляду Верховного Суду.

Верховний Суд здійснює касаційний перегляд постанови Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2021 року у цій справі лише в частині та межах доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

У справі, що переглядається, у січні 2020 року заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про повернення приміщення та скасування державної реєстрації.

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі

№ 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зроблено висновок про те, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Колегія суддів наголошує що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини п`ятої статті 56 ЦПК України, що кореспондується положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У справі, що переглядається, судами встановлено, що прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 56 ЦПК України визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, а саме: з огляду на неподання Черкаською міською радою позову, що свідчить про тривалу бездіяльність міської ради щодо захисту інтересів держави та територіальної громади, отже, неналежне виконання нею своїх повноважень. Тому у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам законодавства.

Таким чином, відкривши провадження за позовною заявою заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, зазначений орган набув статусу позивача у справі. Вказане підтверджується також рішеннями судів у цій справі по суті спору в частині задоволених позовних вимог (зобов`язання ОСОБА_1 повернути Черкаській міській раді будинок відпочинку з прибудовою та навісом, що входить до єдиного майнового комплексу, за адресою: АДРЕСА_1 ).

Разом із тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат за результатами апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції постановив стягнути з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються із судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги в розмірі 3 153,00 грн.

Колегія суддів із зазначеним висновком апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.

Питання розподілу судових витрат у справі врегульовано положеннями статті

141 ЦПК України.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів наголошує, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, що регламентовано частиною першою статті 48 ЦПК України.

У цій справі, відкривши провадження за позовною заявою заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, саме зазначений орган набув статусу позивача у справі, тобто позивачем є не прокурор, а тому і відповідний розподіл судових витрат повинен здійснюватися з урахуванням належного позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів приймає доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справах № 908/799/17, № 918/163/18, № 908/730/19, № 922/1658/20 щодо розподілу судових витрат, відповідного до якого у разі звернення з позовом прокурора в інтересах уповноваженого органу сам орган набуває статусу позивача.

Як наслідок, у разі відмови в задоволенні позову, відшкодування витрат із судового збору на користь відповідача покладаються саме на вказаний орган.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі з урахування часткового задоволення апеляційної скарги по суті спору, апеляційний суд у порушення положення процесуального законодавства дійшов помилкового висновку про стягнення судового збору з прокуратури, а не Черкаської міської ради, яка набула статусу позивача у справі, а тому постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині підлягає зміні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено порушення норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги і зміну мотивувальної та резолютивної частин постанови Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2021 року щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на те, що постанова Черкаського апеляційного суду від 26 березня

2021 року оскаржена лише в частині розподілу судових витрат, а не у частині розгляду позовних вимог по суті, Черкаською обласною прокуратурою судовий збір за подачу касаційної скарги не сплачувався, оскільки судові витрати не є самостійними позовними вимогами та не входять до ціни позову, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат за подачу касаційної скарги.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 914/633/18, від 22 квітня 2021 року у справі № 922/1658/20.

Постанова Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2021 року щодо позовних вимог по суті спору не оскаржувалася, а тому не була предметом перегляду Верховного Суду.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Черкаської обласної прокуратури задовольнити.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 26 березня 2021 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат змінити, виклавши її в такій редакції: «Стягнути з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються із судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги, в розмірі 3 153,00 грн».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук