Провадження № 2/537/333/2021
Справа № 537/4221/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2021 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі - головуючого судді Маханькова О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Костюкевич Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом юридичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 , третіх осіб : Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної ради м.Полтава, Служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

До Крюківського районного суду м.Кременчука звернулася позивач ОСОБА_1 та прохала ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона із відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від спільного сімейного життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Орган опіки та піклування Київської районної ради м.Полтава, враховуючи інтереси дитини, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, прохала суд задовольнити позов, та повідомили, що відповідач не спілкується з дитиною, не сплачує аліментів, має заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечує проти задоволенні позову та позбавлення батьківських прав. Повідомив суду що постійно спілкується з дитиною, але мати постійно перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Дійсно має заборгованість по сплаті аліментів. Має намір на звернення до суду про усунення перешкод у спілкуванні його з дитиною. Прохав суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної ради м.Полтава в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, направив до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав.

Представник третьої особи Служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради в судове засідання не з*явилися, надали заяву про слухання справи за їх відсутності.

Представник виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області як орган опіки та піклування в судове засідання не з*явилася, надали заяву про слухання справи без їх участі.

Визнавши подані представником позивача докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди, суд вважає за можливим проведення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 22 квітня 2017року по 03.04.2019року.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 виданого 11 листопада 2017року Київським районним у м.Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 .

В даний час дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

З 21 вересня 2018року за рішенням суду відповідача зобов*язано сплачувати аліменти.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, відмовився від батьківських прав відносно дитини, дитина проживає з позивачем, що підтверджено матеріалами справи.

У відповідності до ч.4 ст.19 СК України при розгляді спорів судом щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування та у відповідності до ч.5 цієї статті подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно сусідів АДРЕСА_1 ОСОБА_2 проживав та виховував дитину орієнтовно 6 місяців з дня народження сина. Потім вибув з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та більше не з*являвся. Батько не цікавився життям сина, рідко гуляв з сином на прибудинковій території та дитячому майданчику. З моменту вибуття батька та станом на 16.03.2020 року жодного разу не відвідував дитину.

Згідно довідки КП Полтавська бавовнопрядильна фабрика неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на утриманні матері.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 31.01.2021 року становить 12360.85 грн.

Несплата аліментів батьком не є доказом ухилення від участі у вихованні дитини і підставою для позбавлення батьківських прав на підставі ст. 164 СК України (ВССУ від 01 листопада 2017р. у справі № 299/3019/16-ц).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач ОСОБА_1 не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Однак, враховуючи поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, його слід попередити, що у разі неналежної поведінки він буде позбавлений батьківських прав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,10,12,13,76,141,263-266, ст.ст. 150, 164-166 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 , третіх осіб Органу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної ради м.Полтава, Служба у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконкому Кременчуцької міської ради, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В.Маханьков

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 21 липня 2021року.