Справа № 279/6066/20
номер провадження 2/279/372/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2021 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростень в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що відповідач незаконно без будь якої правової підстави заволоділа майном ТОВ "ПЕТРІ", а саме ноутбуком Acer ES1-531-C007 15.6*AG/Intel Cel 3050/2/500/Intel HD/Lin, вартістю 6000,00 грн.. Письмового договору про передачу ноутбука між ТОВ "ПЕТРІ" та ОСОБА_2 не було, цивільно-правові договори на виконання будь яких робіт між сторонами не укладались, акти про виконання робіт не складались, прийому-передачі відсутні, сторони будь-якими трудовими стосунками не пов`язувалися. В зв`язку з чим, на підставі ст.387 ЦК України просив витребувати ноутбук, тобто майно, яке належить йому, із чужого незаконного володіння та стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору і витрати на професійну правничу допомогу.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позов не визнала, подала відзив на позовну заяву в якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки на виконання усної угоди між нею та позивачем від 12.08.2016 року вона виконувала роботу із складання бухгалтерської звітності по підприємству за період з грудня 2014 по липень 2016 року. Офіційно працевлаштована не була, оплату за її роботу в розмірі 10 тис. грн., ОСОБА_1 , пообіцяв провести по результату її роботи. 12.11.2016 року нею була складена бухгалтерська звітність, однак позивач розрахунок за виконану роботу не провів, а запропонував залишити ноутбук в рахунок оплати за роботу, на що вона відмовилась. Тоді вони домовились, що вказаний ноутбук залишиться у неї до повного розрахунку з нею, але до даного часу ОСОБА_1 з нею не розрахувався.

Позивачем надано відповідь на відзив із запереченнями проти доводів відповідача.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Зі змісту ст.319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном.

Підстави витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) врегульовано положеннями статей 387- 390 Цивільного кодексу України.

Так, за правилами статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Аналізуючи положення статті 387 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти (право власності) й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Цей спосіб захисту полягає у відновленні становища, що існувало до порушення права власності, шляхом повернення майна у володіння власника (титульного володільця) із метою відновлення у власника усього комплексу його правомочностей. Витребування майна шляхом віндикації застосовується якщо між власником і володільцем майна немає зобов`язальних (договірних) відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору.

При цьому у правовій конструкції витребування майна шляхом віндикації позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності:- позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується; - майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею; - відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача. Обов`язок доводити наявність усіх елементів такої правової конструкції покладається саме на позивача.

Отже, звертаючись з віндикаційним позовом до суду, позивач насамперед має підтвердити своє право власності на витребувану річ або інше титульне право на річ, посилаючись на ті чи інші докази (свідоцтво про право власності, свідоцтво про право на спадщину, технічний паспорт, довіреність на розпорядження майном, договір тощо).

Проте з огляду на докази, на думку суду, подані до позовної заяви, позивач не довів наявності усіх зазначених елементів для віндикації спірного майна.

Зазначену правову позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.12.2018 року (справа №522/2202/15-ц).

Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Під час розгляду даного спору позивач не довів, що є власником витребуваного майна; майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею.

Відповідно до накладної № 1151 від 10.08.2026 року ТОВ "ПЕТРІ" було придбано у ПП "ВАДіКом" ноутбук Acer ES1-531-C007 15.6*AG/Intel Cel 3050/2/500/Intel HD/Lin за грошові кошти в розмірі 6000,00 грн..

З висновку про результати звернення директора ТОВ "ПЕТРІ" від 18.10.2017 року, вбачається, що ОСОБА_2 надавши письмові пояснення повідомила, що ноутбук вона продала.

Відповідно до правової позиції викладеної в п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних спраи від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

За правилами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.76 ЦК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак позивачем не надано доказів на доведення факту набуття майна у власність, належність майна саме йому, а також вибуття такого майна з його володіння поза його волі, як не зазначено коли саме, за яких обставин та в який спосіб відповідач неправомірно заволоділа чужим майном - ноутбуком Acer ES1-531-C007 15.6*AG/Intel Cel 3050/2/500/Intel HD/Lin.

З огляду на вищенаведене, та враховуючи те, що позивачем не підтверджено що він є безсумнівним власником майна, що витребовується; майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею; відповідних правових підстав для вибуття спірного майна з його володіння, позивачем не доведено; наявність витребуваного майна у відповідача позивачем не підтверджено, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази (заперечення), з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України витрати понесенні позивачем під час розгляду справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.141,263-265 ЦПК України, ст.ст.317,319,320, 378 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони та учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , місце перебування: АДРЕСА_2 , Свідоцтво №464 від 12.06.2008 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Невмержицька О.А.