Справа № 343/1782/20
Провадження № 22-ц/4808/172/21
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Єлісевич О.М.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області, постановлену у складі судді Тураша В.А. 12 листопада 2020 року у м. Долина, у справі за скаргою ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_3 , на постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року у ВП №54297042,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вищенаведеною скаргою, яку мотивував тим, що 16 вересня 2020 року в приміщенні суб`єкта оскарження він отримав комплект процесуальних виконавчих документів з супровідним листом, в тому числі копію постанови від 13 липня 2017 року про відкриття виконавчого провадження №54297042. З даною постановою він не погоджується, вважає, що таким рішенням та діями державного виконавця порушено його права та свободи, а сама постанова не має ознак законності ні по процедурі її винесення, ні по змісту.

Так, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі повинні бути зазначені дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ. З тексту оскаржуваної постанови вбачається, що в якості таких зазначено «в/л №2-1263/2005 виданий 13.10.2005», отже, зазначено якийсь номер виконавчого листа, а не самого рішення. Вважати, що таким чином державний виконавець зазначив дату прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ, не можна, адже йому не відомий, відсутній в природі документ (рішення суду) з таким номером. Оскільки постанова не містить зазначення дати та номера рішення, згідно з яким видано виконавчий документ, то така винесена неправомірно і саме з цієї причини є протиправною. Крім того, оскаржувана постанова не була доведена до його відома як сторони виконавчого провадження шляхом її надсилання на адресу реєстрації його місця проживання рекомендованим поштовим відправленням, чим його було позбавлено процесуального права на своєчасне оскарження даної постанови, що потягло вкрай негативні для нього наслідки.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_2 просив: визнати протиправною та скасувати вищевказану постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року, як таку, що винесена без зазначення дати прийняття та номера рішення, згідно з яким видано виконавчий документ; визнати протиправними дії суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дацьо Г.І., що проявилися у винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року за виконавчим документом без зазначення дати прийняття та номера рішення, згідно з яким видано виконавчий документ; визнати протиправною бездіяльність суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Дацьо Г.І., що проявилася у не доведенні до його відома як сторони виконавчого провадження оскарженої постанови шляхом її надсилання на адресу реєстрації його місця проживання рекомендованим поштовим відправленням; зобов`язати суб`єкт оскарження усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Ухвалою Долинського районного суду від 12 листопада 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження - Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), заінтересована особа - ОСОБА_3 , на постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року у ВП №54297042 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що скаржником та його представником не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй сукупності свідчили про невідповідність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження вимогам Закону України «Про виконавче провадження» чи будь-яким іншим нормативно-правовим актам. Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії державного виконавця з виконання виконавчого листа відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання рішення суду, бездіяльності ним не допущено, тому у задоволенні скарги слід відмовити повністю.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки правовідносинам сторін та їх позиції, а лише процитував нормативно-правові акти.

Також суд не спростував доводи скарги щодо не зазначення в оскаржуваній постанові номера рішення, згідно якого видано виконавчий документ. Посилання суду на положення Тимчасової інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом ДСА України від 17 лютого 2005 року №20, може пояснити стан речей у 2005 році, а не аргументувати правомірність недотримання державним виконавцем норми спеціального закону у 2017 році.

Встановивши та мотивуючи відсутність в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження паспортних даних та ідентифікаційного номера боржника, суд вийшов за межі аргументації та вимог скарги, оскільки у скарзі про таке не йшлося.

Крім того, обґрунтовуючи надсилання боржникові копії оскаржуваної постанови, суд не зазначив доказів, якими підтверджується наведене. Зіславшись на рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах виконавчого провадження, суд не врахував, що інформація про вміст рекомендованого поштового відправлення відсутня. Тому обставина належного надсилання спірної постанови в рекомендованому поштовому відправленні, яку суд вважає встановленою, не підтверджується належними та допустимими доказами.

На думку апелянта, суд не застосував норми, які підлягали застосуванню, а саме статті 1, 3, 6, 8, 19, 21, 22, 41, 60, 64, 68, 129 Конституції України, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження» та не дотримався вимог статей 2, 10, 12, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 141, 263, 264, 265, 274, 275, 179 ЦПК України.

З наведених підстав апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог скарги.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених в ній.

Інші учасники справи не з`явилися в судове засідання, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що головним державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, правонаступником якого є Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), 13 липня 2017 року в порядку частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (13 липня 2017 року) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54297042 з виконання виконавчого листа №2-1263/2005, виданого Долинським районним судом 13 жовтня 2005 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів (копія на а.с. 6).

Вважаючи дану постанову та дії головного державного виконавця Дацьо Г.І. щодо її винесення протиправними, ОСОБА_2 оскаржив їх в порядку статті 447 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що за даними виконавчого листа, виданого в справі №2-1263/2005 р. (копія на а.с. 5) Долинський районний суд Івано-Франківської області 13 жовтня 2005 року розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей і вирішив стягувати з ОСОБА_2 , 1975 р.н., жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян на одну дитину до повноліття дітей, починаючи з 21 вересня 2005 року.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Виконавчий лист видано 13 жовтня 2005 року.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Наведене свідчить, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна вчинити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції принципу верховенства права.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у статті 18 ЦПК України, якою встановлено обов`язковість судових рішень, відповідно до частини 1 якої, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на виконавчу службу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа встановлені статтею 4 Закону, відповідно до пункту 2 частини 1 якої у виконавчому документі зазначаються дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ, що вважає апелянт недотриманим судом першої інстанції при видачі виконавчого документа.

Однак, таке твердження апелянта є його суб`єктивною думкою. Суд першої інстанції правильно зіслався на положення Тимчасової інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом ДСА України від 17 лютого 2005 року №20 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 березня 2005 року за №346/10626 (далі Тимчасової інструкції), в редакції, чинній на час видачі судом вищенаведеного виконавчого листа, адже згідно пункту 1.1 ця інструкція встановлює загальні правила ведення судового діловодства в районних, районних у містах, міських, міськрайонних судах, військових судах гарнізонів (далі - суди) і регламентує порядок роботи з документами з моменту їх надходження чи створення в суді до відправлення або передання в архів, звернення до виконання судових рішень.

Відповідно до пунктів 3.7, 3.8, 3.8.2 Тимчасової інструкції, в редакції чинній на момент розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, для реєстрації та обліку судових справ у суді встановлюється перелік індексів. Номер судової справи та інших матеріалів, розгляд яких передбачається процесуальним законодавством, складається з відповідного індексу, порядкового номера обліково-статистичної картки на судову справу чи реєстраційного журналу із зазначенням через дріб двох останніх цифр поточного року. Номер проставляється на обгортці судової справи або матеріалу. Усе листування, що стосується окремих судових справ і матеріалів, зареєстрованих у відповідних обліково-статистичних картках чи реєстраційних журналах, ведеться за номером судової справи (матеріалу).

Відповідно до пункту 13.6.3 Тимчасової інструкції, виконавчі листи реєструються в журналі обліку виконавчих документів, виданих судом (додаток 34).

У справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей присвоєно номер судової справи № 2-1263/2005.

Таким чином рішення, постановлене судом в даній справі, має № 2-1263/2005, про що зазначено у виконавчому листі, виданому на виконання рішення суду в справі № 2-1263/2005.

Жодним нормативним документом не встановлено, що судовому рішенню присвоюється номер відмінний від номера справи.

Положення Тимчасової інструкції в пункті 13, яким урегульовано звернення до виконання судових рішень станом на день видачі виконавчого листа у справі № 2-1263/2005 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, кореспондуються з положеннями пункту 29 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом ДСА України від 17 грудня 2013 року №173, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (13 липня 2017 року).

У зв`язку з наведеним відхиляються доводи апелянта, що посилання суду на положення Тимчасової інструкції з діловодства в місцевому загальному суді, затвердженої наказом ДСА України від 17 лютого 2005 року №20, може пояснити стан речей у 2005 році, а не аргументувати правомірність недотримання державним виконавцем норми спеціального закону у 2017 році.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що посилання скаржника на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження не містить номеру рішення, згідно з яким видано виконавчий документ, не відповідає дійсності.

Твердження апелянта, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки правовідносинам сторін та їх позиції, а лише процитував нормативно-правові акти, а також не спростував доводи скарги щодо не зазначення в оскаржуваній постанові номера рішення, згідно якого видано виконавчий документ, спростовуються мотивувальною частиною рішення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що дії головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, правонаступником якого є Долинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та сама постанова відповідають вимогам Закону.

Відмовляючи в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності суб`єкта оскарження щодо не надіслання ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року року направлена рекомендованим листом на адресу боржника, що зазначена у виконавчому документі: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією реєстру відправки рекомендованої кореспонденції Долинського РВ ДВС, копією списку №212, копією чека про сплату поштових послуг, оригінали яких є в матеріалах виконавчого провадження ВП №54297042, оглянутого в судовому засіданні.

Однак, такого висновку суд дійшов помилково, без достатнього встановлення обставин справи в наведеній частині та дослідження вказаних доказів.

Як встановлено судом, постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення у справі № 2-1263/2005 винесена головним державним виконавцем Долинського РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області 13 липня 2017 року.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже, наступним днем з дня винесення оскаржуваної постанови є 14 липня 2017 року.

Як вбачається з копії чеку про сплату поштових послуг та копії списку №212 поштових відправлень рекомендованих листів відправника ВДВС (а.с. 30), такі були оплачені 16 лютого 2018 року. Згідно відтиску поштового штемпеля на списку №212 значиться дата 18 лютого 2018 року.

За даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 , таке було вручено ОСОБА_2 20 лютого 2018 року.

Матеріали справи не містять доказів направлення Долинським РВ ДВС рекомендованого листа ОСОБА_2 14 липня 2017 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Долинського районного суду від 12 листопада 2020 року в частині визнання неправомірною бездіяльності суб`єкта оскарження щодо не надіслання ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року у ВП №54297042 підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення. По суті встановленого слід задоволити вимоги скарги ОСОБА_2 в наведеній частині.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2020 року скасувати в частині визнання неправомірною бездіяльності суб`єкта оскарження щодо не надіслання ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження та постановити в цій частині нове рішення.

Визнати неправомірною бездіяльність суб`єкта оскарження в особі головного державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Дацьо Галини Іванівни щодо не надіслання ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року у ВП №54297042.

В решті ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 листопада 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л. В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року