Справа № 754/2064/21
У Х В А Л А

іменем України

19 березня 2021 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б., перевіривши виконання вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАН СОРС УКРАЇНИ» про поновлення на роботі з оплатою за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.02.2021 позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

15.03.2021 до суду від позивача надійшла заява, у відповідності до якої остання вказує на те, що не має змоги скористатись приватними послугами фінансових експертів для надання орієнтовного розрахунку.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позов, поданий ОСОБА_1 не відповідає вимогам п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме не містить зазначення ціни позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також обґрунтованого розрахунку та зазначення розміру сум, які позивач просить стягнути з відповідача, станом на день звернення з вказаною заявою до суду.

Здійснення таких розрахунків не потребує спеціальних знань в галузі фінансів, оскільки здійснюється на підставі визначеної законом формули, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати працівника та кількості днів затримки в розрахунку.

Разом з тим, всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України, до суду не надано доказів перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем (копії трудової книжки), доказів її звільнення з роботи, розміру щомісячної заробітної плати, доказів звернення до відповідача з запитом про надання вказаних документів позивачу, або клопотання про витребування доказів, поданого з дотриманням вимог ст. 84 ЦПК України.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Крім вказаного, всупереч вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позову не надано доказів сплати судового збору.

Позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу позову в частині поновлення її на роботі, на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Разом з тим, у свої постанові № 910/4518/16 від 30.01.2019 року Велика Палата ВС/КЦС вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та коштів за невикористану відпустку під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Згідно із Законом України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, що подаються до суду фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, внаслідок невиконання позивачем вимог п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а також відсутність в матеріалах справи наказу про звільнення позивача, позбавляє суд можливості визначити період вимушеного прогулу позивача, в разі його наявності, а отже й визначити розмір судового збору, яких підлягає до сплати.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи вказане, позивачу необхідно усунути недоліки позову, шляхом виконання вимог п. 3, 5 ч. 3 ст. 175, ч. 4, 5 ст. 177 ЦПК України.

Залишення позову без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху повторно з наданням строку на їх усунення.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАН СОРС УКРАЇНИ» про поновлення на роботі з оплатою за час вимушеного прогулу - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 19.03.2021

Суддя О.Б. Саламон