ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2290/20Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/605/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Стецюк М.А.

та сторін позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/2290/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року, ухваленого суддею Малярчук В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, які продовжують навчання, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення ними 23-х років та закінчення навчання, оскільки вони продовжують навчання та у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з ОСОБА_4 є студентом 2 курсу ВП НУБіП України Бережанський агротехнічний коледж, а ОСОБА_3 є інвалідом дитинства ІІ групи та навчається на 3 курсі у ВСП Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету.

Відповідач на утримання синів матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити. Вона не в змозі самостійно утримувати їх синів, у зв`язку з тим, що їм необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, лікування тощо.

Заочним рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 всіх видів його заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку, починаючи з 02 листопада 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. в користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягало негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року, вказавши частку від заробітку у розмірі 1/8 на обидвох дітей.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є пенсіонером за віком, самостійно проживає в м. Тернопіль.

23.03.2021 року її шпиталізовано до стаціонарного відділення КНП Тернопільська університетська лікарня із діагнозом гострий задньо-боковий інфаркт міокарда лівого шлуночка, проведено хірургічне втручання та виписано 06.04.2021 року на амбулаторне лікування за місцем проживання, яке триває і на даний час. Вартість такого лікування становило близько 45000 грн. і стало додатковим непосильним тягарем для нього та членів його сім`ї, оскільки за морально-етичними нормами він як син, зобов`язаний піклуватися про своїх батьків.

Також його переведено з посади прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури (Тернопільський район, м. Теребовля, вул. 22 січня, 14) на посаду прокурора Бучацької окружної прокуратури (Чортківський район, м. Бучач, вул. Міцкевича, 10А). Житлом за новим місцем роботи він не забезпечений, проживає у м. Теребовля і вимушений кожного дня власним автомобілем їздити у м. Бучач і назад, що становить близько 90 км в дві сторони, а в грошовому виразі 250 грн щодня.

Судом першої інстанції також не враховано, що на його утриманні перебуває малолітня дитина від другого шлюбу, він має фінансові зобов`язання перед банком.

Виходячи з викладеного, його об`єктивної можливості надавати матеріальну допомогу, а також враховуючи законодавчо закріплений обов`язок позивачки, як матері дитини, також надавати повнолітнім дітям матеріальну допомогу до 23 років, вважає за можливе визначити аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку на обидвох повнолітніх дітей.

ОСОБА_6 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у якому зазначила, що відповідач на утримання синів матеріальної допомоги не надає. На сьогоднішній день вона перебуває на обліку з приводу вагітності в КНП ТОКПЦ Мати і дитина Тернопільської обласної ради. В серпні місяці 2021 року піде у декретну відпустку. В зв`язку з чим її фінансове становище погіршиться.

ОСОБА_2 з січня 2017 року працює в Теребовлянській місцеві прокуратурі Тернопільської області та отримує заробітну плату, тобто його заробіток дозволяє виплачувати аліменти. Посилання апелянта на те, що він працює на посаді прокурора Бучацької окружної прокуратури та витрачає щодня 250 грн. на дорогу не підтверджено жодними доказами. Також на даний час ОСОБА_2 працює в Теребовлянській окружній прокуратурі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на утримання та понесення витрат на лікування своєї матері ОСОБА_5 , що не відповідає дійсності, оскільки вона є пенсіонером за віком та працює на посаді проректора по виховній роботі у Теребовлянському коледжі культури та мистецтв. Також відповідно до Постанови ВС від 17 травня 2021 року у справі № 552/3611/19 перебування на утриманні у боржника батьків, які є непрацездатними за віком та потребують його утримання та лікування, самі по собі не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів без підтвердження погіршення майнового стану платника аліментів.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 двічі не з`явився, не повідомивши причин своєї неявки, при цьому він був належним чином повідомленим про час, місце та день розгляду справи, що підтверджується надсиланням йому на електронну адресу, зазначену ним же в апеляційній скарзі, судових повісток. Клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не поступило.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності апелянта ОСОБА_2 .

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі Станков проти Болгарії від 12.07.2007 року)

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі Юніон Аліментарів Сандерс проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення розгляду справи є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 не визнала, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що ОСОБА_2 і надалі працює в Теребовлянській прокуратурі прокурором і не витрачає ніяких коштів на проїзд до Бучацької прокуратури. Крім того, його матір працює на посаді проректора по виховній роботі у Теребовлянському коледжі культури та мистецтв та не потребує догляду сина, а за перебування на лікуванні отримала кошти по листку непрацездатності.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має можливість утримувати дітей, які продовжують навчання.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів.

У відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доводами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Судом встановлено, що в свідоцтвах про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 зазначено, що батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 6).

ОСОБА_8 є студентом ІІ курсу ВП НУБіП України Бережанський агротехнічний коледж І рівня акредитації ОКР Молодший спеціаліст, спеціальності Агроінженерія денної форми здобуття освіти за державним замовленням. Термін навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року (довідка № 150 від 23 вересня 2020 року) (а.с. 8).

ОСОБА_7 є студентом ІІІ курсу у ВСП Фаховий коледж економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету за освітньо - кваліфікаційним рівнем Молодший спеціаліст (спеціальність Менеджмент, форма навчання - денна. Умови навчання - держзамовлення. Термін навчання 01 вересня 2018 року по 28 лютого 2022 року (довідка від 17 вересня 2020 року № 632)(а.с. 9).

ОСОБА_3 є інвалідом дитинства II групи (а.с.7).

Відповідно до наказу Тернопільської обласної прокуратури № 153к від 15 березня 2021 року переведено з 15 березня 2021 року прокурора Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області Габрука О.В. на посаду прокурора Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області (а.с. 78).

Із довідки про доходи № 884814, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 вбачається, що з січня 2018 року по жовтень 2020 року нею отримано 51867,06 грн пенсії (а.с.80).

Із довідки № 02-25/1148 від 03.12.2020 року, виданої виконкомом Теребовлянської міської ради вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 (а.с.20).

Згідно договору оренди житлового приміщення від 18.05.2019 року, укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_1 вбачається, що сім`я позивачки орендує строком на 2 роки 10 місяців квартиру АДРЕСА_4 з орендною платою 1000 грн в місяць (а.с.21).

20 березня 2021 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_12 , змінивши прізвище із ОСОБА_13 на ОСОБА_14 (а.с.148).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітніх дітей суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх доходи, обов`язок батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції вірно встановлено, що сини сторін на день звернення до суду не досягли 23-річного віку, продовжують навчання, не працюють, навчаються на денній формі, що позбавляє їх можливості працевлаштуватись та одержувати відповідний дохід, а тому потребують матеріальної допомоги.

Судом при визначені 1/3 частини розміру аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, було враховано стан здоров`я та матеріальний стан синів, а саме ОСОБА_15 , який є дитиною з особливими потребами, часто хворіє, а також те, що відповідач є здоровою, працевлаштованою особою - прокурором, отримує стабільну заробітну плату, прийшов до правильного висновку, що останній має матеріальну можливість утримувати своїх дітей.

Доводи апеляційної скарги щодо зміни розміру аліментів до 1/8 частини його доходу в зв`язку з тим, що апелянт має фінансові зобов`язання перед банком, оплачує за оренду квартири, не заслуговують на увагу, оскільки ці витрати є незначними.

Згідно до статті 83 частини восьмої ЦПК України - докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтовує неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняти судом це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта на те, що його мати ОСОБА_5 є пенсійного віку, та на проведення її операційного втручання витрачено значні кошти, оскільки ці обставини мали короткочасне значення, мати стороннього догляду не потребує, відсутні докази щодо сплати ОСОБА_2 саме цих витрат на лікування (а.с.100-111) та які не були предметом дослідження суду першої інстанції, так як мали місце після ухвалення рішення, поважності причин не подачі не представлено, а тому, колегія суддів вважає, що ці аргументи та докази не впливають на визначення розміру аліментів на дітей.

Крім того, ці доводи апеляційної скарги спростовані поясненнями ОСОБА_1 в апеляційній інстанції про те, що ОСОБА_5 на даний час працює проректором по виховній роботі у Теребовлянському коледжі культури та мистецтва і не потребує ніякої допомоги, а тому перебування на утриманні у боржника батьків, які є непрацездатними за віком та потребують його утримання, самі по собі не є достатньою підставою для зміни розміру аліментів без підтвердження погіршення майнового стану, як платника аліментів.

Матеріали справи не містять доказів щодо витрачання ОСОБА_2 щоденно по 250 грн на проїзд із міста Теребовля до міста Бучач Тернопільської області.

Посилання апелянта на те, щоб змінити розмір аліментів, визначених судом із 1/3 до 1/8 в зв`язку із тим, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від іншого шлюбу з ОСОБА_16 має сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та дружину, яка перебувала до вересня 2020 року у відпустці по догляду за дитиною, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а їх зміна у зв`язку з тим, що він має на утриманні ще одну дитину від іншого шлюбу без доведення погіршення його ж майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення синів від шлюбу з ОСОБА_1 і суперечитиме інтересам цих дітей.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що є всі наявні підстави для відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , оскільки належними та допустимими доказами ним не підтверджено погіршення його майнового стану від тих обставин, на які посилався в апеляційній скарзі: зміна його сімейного стану - народження ще однієї дитини у іншому шлюбі, утримання матері, сплати за орендоване житло і кредитних зобов`язань не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Проаналізувавши матеріали справи суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання двох синів, які продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчання до досягнення ними 23-річного віку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2020 року - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.М. Храпак