Провадження № 2/161/2970/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

08.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 05.05.2017 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , за час якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився спільна дитина син ОСОБА_3 . Разом з тим, подружні відносини між ними не склалися через неналежної поведінки відповідача, останній повністю уникає від обов`язків по утримання сім`ї. На даний час шлюбні відносини фактично припинені через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя. Вважає, що примирення та подальше спільне життя є неможливим, а тому вона твердо переконана про правильність прийнятого рішення. Враховуючи викладене, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 05.05.2017 року Виконавчим комітетом Баївської сільської ради Луцького району Волинської області за актовим записом № 6, а також вирішити долю судових витрат.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала із викладених у позові підстав та пояснила суду, що причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові до відповідача через його залежність від азартних ігор. Так, в травні 2020 року ОСОБА_2 взяв спільні сімейні кошти, витратив їх на он-лайн ставки та впродовж тривалого часу вводив її в оману щодо їх долі. Дії відповідача дуже негативно відображаються на благополуччі їх сім`ї. При цьому, вона давала ОСОБА_2 шанс виправитися, однак останній ним не скористався, продовжив грати в азартні ірги, навесні 2021 року знову витратив сімейні кошти, а також створив борги. На розірванні шлюбу наполягала в категоричній формі, позов просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, пояснивши суду, що він дійсно програвав спільні з позивачкою кошти на ставках на спортивні події, однак на даний час свою помилку цілком усвідомив та бажає змінитися. В травні 2020 року дружина дізналася про його ігроманію та з даного приводу між ними виник конфлікт. Надалі, позивачка дала йому шанс все виправити, однак він ним не скористався, зокрема, за цей рік програв близько 25000 грн. Також відповідач пояснив, що він любить свою дружину та їх сина, бажає примиритися з позивачкою примиритися, просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з 05.05.2017 року, який зареєстровано Виконавчим комітетом Баївської сільської ради Луцького району Волинської області за актовим записом № 6. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , яке міститься в матеріалах справи (а.с. 6).

За час шлюбу в сторін народилася спільна дитина син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення. В свою чергу, відповідач заперечував щодо розірвання шлюбу, оскільки виявляв намір зберегти сім`ю.

Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц.

Однак, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, категорично заперечує проти надання строку на примирення, а тому збереження сім`ї сторін, на думку суду, є неможливим.

Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння та втрати почуття поваги один до одного, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час сторони спільне господарство та побут не ведуть, проживають окремо.

За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню.

Також суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, а тому примушування до її збереження є порушенням права позивача на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити прізвище « ОСОБА_6 », про що вона повідомила в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

З вищевикладеного слідує, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 908 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст. 24, 55, 56, 112 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ), зареєстрований 05 травня 2017 року, Виконавчим комітетом Баївської сільської ради Луцького району Волинської області, актовий запис № 6 розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятьсот вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 23 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська