Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Казмиренко Л.В.,

за участю секретаря Шарупи В.А.,

представника позивача адвоката Горяни Т.М.,

представника відповідача адвоката Бойко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Київ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відшкодувати вартість майна,

встановив:

28.12.2020 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вартості безпідставно набутого майна у розмірі 2 687 673 грн., відшкодування вартості знищеного майна у розмірі 282 913 грн., та судового збору по справі у сумі 10 510 грн.

Ухвалою суду від 04.01.2021 року справу призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12.02.2021 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що з 25.03.2011 року по 30.11.2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який розірваний за рішенням суду. Після розірвання шлюбу вони разом не проживали, відповідачка разом із синами проживала у квартирі, у якій залишилось його майно, а саме дорогоцінні картини. Цей факт був встановлений у рішенні суду від 09.07.2019 року про стягнення аліментів, де зазначено, що позивач «..оплачує комунальні послуги в квартирі, де проживають позивачка та сини. В цій квартирі залишив позивачці дорогоцінні картини».

Отже, у відповідачки ОСОБА_2 знаходяться наступні картини: «Портрет дами у білому», полотно, масло, 180*90 см, 1993 рік, автор ОСОБА_3 ; «Помпейський пейзаж», полотно, масло, 148*198 см, 1995 рік, автор ОСОБА_3 ; «Фігурне катання», полотно, масло, 198*148 см, 2005 рік, автор ОСОБА_3 ; «Хупа», полотно, масло, 100*200 см, 2010 рік, автор ОСОБА_3 .

Картини «Портрет дами у білому», «Помпейський пейзаж» були подаровані йому автором картини у 1993, 1995 році відповідно, картина "Фігурне катання" була придбана ним у 2005 році. Вказані картини були набуті ним до вступу у шлюб з відповідачкою, а отже є його приватною власністю. Картина « ОСОБА_5 » була подарована автором картини спільно йому та ОСОБА_2 у 2010 році та є спільною власністю. 02.03.2020 року він звернувся до ОСОБА_2 про повернення майна та відшкодування 50% вартості картини, що належить йому та відповідачці спільно, однак жодних дій щодо повернення майна та відшкодування вартості ОСОБА_2 здійснено не було. ОСОБА_2 не мала жодних прав на користування та розпорядження картиною, що є спільною власністю без погодження з ним.

Окрім того зазначає, що під час особистого спілкування відповідачка повідомила його про те, що картини були нею викинуті. Згідно оцінки вартості картин фахівця ОСОБА_6 картина «Портрет дами у білому» оцінена в 45 000 доларів США, «Помпейський пейзаж» - 25 000 доларів США, «Фігурне катання» - 25 000 доларів США, «Хупа» - 20 000 доларів США.

Керуючись вимогами ст. 1212 ЦК України, позивач вказує, що має право на відшкодування вартості безпідставно набутого майна на підставі ст. 1213 ЦК України - 2 687 673 грн., та 50% вартості картини, що була у спільній власності на підставі ст. 22 ЦК України - 282 913 грн.

Від представника відповідачка ОСОБА_2 адвоката Бойко Н.В. надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що дійсно з 25.03.2011 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. 28.09.2016 року батьки ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбали квартиру, де остання зареєстрована з 15.12.2016 року та проживає з дітьми по теперішній час. Рішенням Подільського районного суду від 30.11.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, яким встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків тривалий час, не ведуть спільного господарства. В подальшому ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, де зазначила, що сторони не підтримують подружніх стосунків більше року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що на момент припинення шлюбних відносин з відповідачем позивачу на праві власності належали картини, які є предметом даного позову, а також, що ці картини залишилися у відповідачки. Автор ОСОБА_3 підтверджує лише, що є автор спірних картин та факт їх дарування, але не володіє інформацією щодо розпорядження картинами та де вони знаходились. Надані позивачем скріншоти з листування між сторонами електронною поштою та месенжерами є недопустимими доказами, оскільки не містять необхідних даних для електронних доказів.

Окрім того зазначає про застосування строку позовної давності, а саме позов подано 24.12.2020 року після спливу 3-річного строку позовної давності до будь- яких вимог щодо витребування або відшкодування вартості спірного майна. Також вказує, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в 1 рік.

Вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами свої вимоги, у задоволенні яких просить відмовити.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Горяни Т.М. надійшла відповідь на відзив. Вказує, що набуття права власності підтверджується заявою автора картин ОСОБА_3 , про що була надана відповідна заява до суду. Картини «Портрет дами у білому», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ОСОБА_5 » були подаровані на підставі усного договору дарування, укладеного з автором. Картина «Фігурне катання» була продана позивачу на підставі усного договору купівлі-продажу, укладеного з автором. Чинне законодавство не забороняє укладення договору купівлі-продажу в усній формі. Згідно ч. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Враховуючи викладене, відсутні жодні підстави вважати, що позивачем не було набуте право власності на вищевказане майно. Вказує, що не було відчужене вказане майно іншим особам. Окрім того, автор картин у своїй заяві стверджує, що йому не відомо про подальший продаж чи дарування картин третім особам. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач позбувся права власності на зазначене майно.

Відповідачем у відзиві зазначено про те, що влітку-восени 2017 року позивач забрав із собою все належне майно. Зазначене не відповідає дійсності, адже позивачем було залишені картини у відповідачки, що підтверджується обставинами, встановленими у рішенні суду про стягнення аліментів та листуванням між сторонами. Картини оцінені фахівцем ОСОБА_6 , і якщо відповідачка не згодна із вартістю спірного майна, вона має право надати свій експертний висновок щодо оцінки вартості майна. Зазначає, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки останній починає відліковуватися з 30.11.2018 року, а саме з моменту розірвання шлюбу. Позивач не дарував і не продавав спірне майно, яке залишилось у відповідачки після розірвання шлюбу. Жодних доказів укладення договору дарування сторонами та наявність волі позивача щодо переходу права власності на майно відповідачкою не надано.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Горяна Т.М. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідачки адвокат Бойко Н.В. позов не визнала повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просить в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, ОСОБА_1 просить відшкодувати вартість безпідставно набутого майна відповідачкою відповідно до вимог ст.1212 ЦК України.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що "предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (статті 1212-1215 ЦК України).

Так, відповідно до частин 1, 5 статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 25.03.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний за рішенням Подільського районного суду м.Києві від 30.11.2018 року.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що картини «Портрет дами у білому», « ІНФОРМАЦІЯ_1 » були подаровані йому на підставі усного договору дарування автором картин ОСОБА_3 , картину «Фігурне катання» він придбав, і дані три картини є його приватною власністю. Картина « ОСОБА_5 » була подарована автором картин йому та відповідачці та є спільною власністю.

На обґрунтування даних доводів позивач посилається на нотаріально завірену заяву ОСОБА_3 , посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 25.02.2021 року ОСОБА_8 .

Згідно вказаної заяви, останній вказав, що підтверджує, що картина «Портрет дами у білому», « ІНФОРМАЦІЯ_1 » були подаровані ним ОСОБА_1 у 2005, 1995 роках відповідно, картина «Фігурне катання» була продана ним ОСОБА_1 у 2005 році, картина « ОСОБА_5 » була подарована ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в 2010 році.

Однак такого порядку надання показів свідків цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 67 ЦПК України, свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.

У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд.

Згідно наданого суду Висновку фахівця/керівника «Карась Галерея» Карась Є.В. від 08.06.2020 року, сертифікат №20200608/1, оціночна вартість картини «Помпейський пейзаж»,1995 року, автор ОСОБА_3 - 25 000 доларів США; сертифікат №20200608/2, картина « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 2005 року, автор ОСОБА_3 - 25 000 доларів США, сертифікат №20200608/4, картина « ОСОБА_5 »,2010 року - 20 000 доларів США; сертифікат №20200608/3, картина « ІНФОРМАЦІЯ_3 », 1993 року - 45 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_6 , допитаний в судовому засіданні, показав, що він надає консультації та супроводжує продаж картин, консультує сучасне мистецтво. Вказав, що до нього звернувся ОСОБА_1 з проханням здійснити оцінку картин. Картини «Помпейський пейзаж», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », «Портрет дами в білому», він не бачив. Відомо, що картини були написані автором ОСОБА_3 . Здійснював оцінку на власному досвіді, при цьому зазначив що кваліфікаційного свідоцтва оцінювача та експерта він немає. Кому на даний час належать дані картини, чи вони були подаровані ОСОБА_1 чи останній їх купував, йому не відомо.

Окрім того, позивач посилається на рішення Подільського районного суду м. Києва від 09.07.2019 року, згідно якого позивач «..оплачує комунальні послуги в квартирі, де проживають позивачка та сини. В цій квартирі залишив позивачці дорогоцінні квартини».

Проаналізувавши наявні у справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт перебування картин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Фігурне катання», « ІНФОРМАЦІЯ_4 », «Портрет дами у білому» в квартирі відповідачки ОСОБА_2 позивачем не доведений.

Наданий на обґрунтування позовних вимог скріншот переписки сторін не є належним доказом у розумінні вимог ЦПК України.

Окрім того, позивачем не доведено факту того, що після припинення спільного проживання із відповідачкою ОСОБА_2 ним ОСОБА_1 були залишені картини у квартирі, де на даний час проживає відповідачка.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України, визначено поняття належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав і інтересів судом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. При цьому, спосіб захисту повинен бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Стаття 1212 ЦК України не регулює спірні правовідносини, оскільки зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 фактично мав намір поділити майно із відповідачкою шляхом стягнення компенсації за нього.

Оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права та за недоведеністю позовних вимог у задоволенні позову суд відмовляє.

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 16, 1212 ЦК України, ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відшкодувати вартість майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 23.07.2021 року.

Суддя Л. В. Казмиренко