Провадження № 2/752/3322/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16.07.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Амгір Агро Систем» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків недійсності договору, -

встановив:

у вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ТОВ «Бест Лізинг», в якому просила суд визнати неправомірними дії ТОВ «Бест Лізинг» щодо нарахування штрафних санкцій та одностороннього розірвання договору № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бест Лізинг»; зобов`язати ТОВ «Бест Лізинг» здійснити перерахунок заборгованості за договором № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бест Лізинг» та зарахувати вже сплачені позивачем грошові кошти в рахунок відшкодування вартості майна та комісії лізингодавця по договору № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року; зобов`язати ТОВ «Бест Лізинг» передати предмет лізингу у власність ОСОБА_1 в порядку, передбаченому п. 9.2 договору № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бест Лізинг».

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено справ до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В жовтня 2020 року позивач збільшила позовні вимоги до відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Амгір Агро Систем» та просила суд визнати неправомірними дії ТОВ «Бест Лізинг» щодо нарахування штрафних санкцій та одностороннього розірвання договору № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бест Лізинг»; зобов`язати ТОВ «Бест Лізинг» здійснити перерахунок заборгованості за договором № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бест Лізинг» та зарахувати вже сплачені позивачем грошові кошти в рахунок відшкодування вартості майна та комісії лізингодавця по договору № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року; зобов`язати ТОВ «Бест Лізинг» передати предмет лізингу у власність ОСОБА_1 в порядку, передбаченому п. 9.2 договору № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бест Лізинг»; визнати недійсним договір КП, укладений в ТСЦ № 8048/2020/2221488 від 25.09.2020 року щодо транспортного засобу «БМВ» модель 528i GT (номер шасі НОМЕР_1 ); визнати недійсним договір КП, укладений в ТСЦ № 8048/2020/2237762 від 02.10.2020 року щодо транспортного засобу «БМВ» модель 528i GT (номер шасі НОМЕР_1 ).

В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог було зазначено, що транспортний засіб «БМВ» модель 528i GT (номер шасі НОМЕР_1 ) було відчужено на користь ТОВ «БЛ Лізинг», а в подальшому на користь ТОВ «Амгір Агро Систем». Договори, за якими було відчужено транспортний засіб є незаконними та грубо порушують права позивача, а тому підлягають визнанню неправомірними, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду із даною заявою.

В листопаді 2020 року від представника відповідача ТОВ «Бест Лізинг» до суду надійшов відзив на позов щодо визнання неправомірними дії та зобо`язання вчинити дії, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на безпідставність посилань позивача на застосування відповідачем штрафних санкцій без повідомлення позивача. Крім того, відповідач вказує, що оскільки наявна заборгованість як по сплаті штрафу, так і лізингових платежів, підстав для здійснення перерахунку та зарахування сплачених коштів в рахунок відшкодування вартості майна на комісії за договором лізингу відсутні, а також відсутні підстави для передачі позивачу у власність предмету лізингу за договором.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2020 року, було вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В грудні 2020 року до суду від представника відповідача ТОВ «Бест Лізинг» надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, зокрема, посилаючись на те, що підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортного засобу відсутні.

В грудні 2020 року до суду від представника відповідача ТОВ «Амгір Агро Систем» надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що товариство в законний спосіб набуло право власності на спірний автомобіль, виконало взяті на себе зобов`язання за договором купівлі-продажу, та є добросовісним набувачем. Оскільки, товариство набуло у власність спірний автомобіль за договором, продавцем та власником транспортного засобу на момент його підписання було ТОВ «БЛ Лізинг», і позивач по справі не є власником автомобіля, на який заявляє вимогу щодо передачі їй у власність, а власником його є ТОВ «Амгір Агро Систем», яке набуло право власності на спірний автомобіль, як добросовісний набувач, а тому вимоги позивача є безпідставними.

В лютому 2021 року позивач змінила предмет позову та просила суд визнати недійсним договір № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бест Лізинг».

В обґрунтування заяви було зазначено, що 15.09.2017 року між ТОВ «Віейбі Лізинг» (ТОВ «Бест Лізинг») та ОСОБА_1 було укладено договір № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу, відповідно до умов якого лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього договору. Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається із періодів (місяців) лізингу, зазначених в додатку та починається із дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не можу бути менше одного року. Відповідачем на адресу позивача було надіслано повідомлення-вимога № 2702 від 09.09.2020 року, відповідно до якої товариство вказує про наявність прострочення більше ніж на 30 днів зі сплати лізингових платежів за договором лізингу. Позивач вказує, що зазначена інформація не відповідає дійсності та позивачем ніколи не було допущено прострочення більше ніж на 30 днів. Позивач протягом всього періоду сумлінно виконувала його умови та не допускала прострочень платежів, що може бути підставою для одностороннього розірвання договору. Більше того станом на день подачі позову ОСОБА_1 виплатила всі лізингові платежі в повному обсязі відповідно до графіку. Однак, отримавши передостанній платіж та виставляючи рахунок за останній платіж за договором, відповідач з метою розірвання договору та отримання подвійної вигоди застосував заднім числом до позивача штрафні санкції без повідомлення жодних підстав та не зарахувавши сплачені на підставі виставлених рахунків лізингові платежі. Позивач вказує, що штрафні санкції є надуманими та безпідставними, оскільки, позивач ніколи не допускала порушень умов договору. Позивач вважає дії відповідача є шахрайськими. Повна виплата позивачем всіх платежів за договором та вилучення у неї предмета лізингу фактично призвело до отримання відповідачем подвійної вигоди, що є несправедливим, оскільки всупереч принципу добросовісності є істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживачу. Позивач вказує, що визнання недійсними окремих положень оспорюваного договору зумовлює зміну інших положень договору, відповідно до ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» наявні підстави для визнання договору недійсним вцілому, в зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду із даною заявою.

В березні 2021 року позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила суд визнати недійсним договір № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бест Лізинг»; застосувати наслідки недійсності договору № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бест Лізинг», стягнувши із ТОВ «Бест Лізинг» на користь позивача грошові кошти сплачені на виконання умов договору в сумі 2473433,65 грн.

В травні 2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «Бест Лізинг» надійшов відзив на позов про визнання договору фінансового лізингу недійсним, відповідно до якого сторона відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що умови спірного договору фінансового лізингу за своїм змістом відповідають вимогам ЗУ «Про фінансовий лізинг» та положенням ЦК України. Позивач користувалась майном протягом трьох років, плата нею лізингових платежів є платою за користування предметом лізингу. Крім того, предмет лізингу позивач амортизувала в результаті такого використання, коштів в повному обсязі не сплатила, в зв`язку з чим товариство зазнало збитків від зносу предмету лізингу і втрати його товарної цінності. З наведених обставин, умови щодо неповернення позивачу лізингових платежів після розірвання спірного договору не суперечить положенням ст.. 549 ЦК України, відповідає свободі договору (ст. 627 ЦК України), є справедливими, не обмежують права лізингоодержувача і не призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків. Крім того, стороною відповідача зазначається про те, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу. До відносин, пов`язаних із лізингом, застосовуються положення про найм (оренду), у тому числі щодо внесення наймачем плати за користування майном. Відповідач вказує про те, що суми, які були сплачені лізингоодержувачем як плата за користування предметом лізингу, не можуть бути стягнуті з лізингодавця при застосуванні наслідків нікчемності (недійсності) договору фінансового лізингу. Крім того, питання щодо неповернення лізингоодержувачу лізингових платежів прямо врегульовано законом, відповідно до якого в будь-якому випадку, незалежно від того буде договір лізингу розірваним, чи визнаний недійсним або нікчемним - фактичне користування послугами лізингу, в т.ч. як користування автомобілем, так і іншими, пов`язаними із ними послугами, повинне бути сплачене користувачем (лізингоодержувачем). З огляду на викладене, а також у зв`язку із необгрунтованістю вимог позивача про несправедливість та недійсність договору лізингу, а також повернення усіх сплачених платежів, сторона відповідача вказує на відсутність законних підстав для задоволення позову вцілому.

В червні 2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «Бест Лізинг» надійшло доповнення до відзиву на позов, відповідно до якого сторона відповідача наполягала на відмові в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до висновку експертів комплексного авто товарознавчого та товарознавчого дослідження від 28.05.2021 року, вартість користування по м. Києву автомобілем «БМВ» модель 528i GT, 2017 року випуску за період із 29.09.2017 р. по 23.09.2020 р. склала суму в розмірі 2974533,45 грн. Позивач просить застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді повернення їй коштів в сумі 2473433,65 грн., тоді як ринкова вартість користування автомобілем за спірним договором на 501099,80 грн. перевищує вартість сплачених позивачем лізингових платежів. Сторона відповідач вказує на відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним та повернення позивачу сплачених коштів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.06.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В липні 2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «Бест Лізинг» надійшла заява про застосування до позовних вимог строків позовної давності.

В липні 2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «БЛ Лізинг» надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, умови спірного договору фінансового лізингу за своїм змістом відповідають положенням закону та сплата лізингових платежів є платою за користування предметом лізингу, а відтак підстави для визнання договору недійсним та повернення платежів відсутні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в заяві підстав. Одночасно просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення позивача до суду за захистом своїх прав, та відмовити ТОВ «Бест Лізинг» в задоволенні заяви про застосування до позовних вимог строків позовної давності в якості підстави для відмови в задоволенні позову.

Представник відповідача ТОВ «Бест Лізинг» в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві та доповненні до нього. Просив застосувати до позовних вимог строки позовних давності, вказуючи на відсутність поважних причин для поновлення позивачу цього строку.

Представник відповідача ТОВ «Амгір Агро Систем» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ТОВ «БЛ Лізинг» явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, в зв`язу з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 15.09.2017 року між ТОВ «Віейбі Лізинг» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено договір № 170915-1/ФЛ-Ф-А, відповідно до умов якого лізингодавець абуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу автомобіль «БМВ» 528і, а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню цього договору до лізингоодержувача переходить право власності та предмет лізингу згідно умов цього договору.

Строк користування лізингоодержувачем предмету лізингу складається із періодів (місяців) лізингу зазначених в додатку до даного договору та починається із дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випад

В зазначеному договорі сторони погодили те, що лізингодавець має право в односторонньому порядку відмовитись (розірвати) від договору та вилучити предмет лізингу в разі порушення лізингоодержувачем умов п.п. 4.4, 6.5, 9.3 загальних умов договору.

Зазначений договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 1263.

Відповідно до копії акту прийому-передачі предмета лізингу в користування за договором № 170915-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 15.09.2017 року, позивач отримала предмет лізингу - автомобіль «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 .

Із наданих стороною позивача доказів, вбачається, що позивач, як лізингоодержувач, вносила лізингові платежі на користь лізингодавця, однак, варто вказати, що зазначені платежі не поодиноко були внесені із порушенням строків, встановлених умовами договору.

Крім того, встановлено, що 11.08.2020 року ТОВ «Бест Лізинг» направило позивачу вимогу, відповідно до якої позивача було проінформовано про порушення умов договору в частині передачі предмету лізингу в користування іншим особам, без згоди лізингодавця та про наявність підстав для сплати штрафу в сумі 10 % від остаточної суми вартості предмету лізингу, що становить 124290,27 грн., а також необхідності внесення зазначеної суми на поточний рахунок товариства.

Стороною позивача в ході розгляду справи не спростовані доводи відповідача в частині порушення нею умов договору та наявність підстав для застосування штрафних санкцій.

20.08.2020 року ТОВ «Бест Лізинг» було направлено позивачу повідомлення про повернення в строк до 26.08.2020 року отриманий за договором предмет лізингу - автомобіль «БМВ» д.н.з. НОМЕР_2 .

09.09.2020 року ТОВ «Бест Лізинг» було направлено позивачу повідомлення-вимогу, в якій товариство повідомило позивача про наявність простроченої заборгованості за лізинговими платежами, наявність підстав для розірвання договору та повернення майна.

В обґрунтування зміненого предмету позову про визнання недійсним договору фінансового лізингу та збільшених вимог в цій частині, стороною позивача зазначалось про те, що штрафні санкції зазначені відповідачем є надуманими та безпідставними, оскільки, позивач ніколи не допускала порушень умов договору, позивач вважала дії відповідача шахрайськими, та такими, що призвели до отримання відповідачем подвійної вигоди, що є несправедливим, оскільки всупереч принципу добросовісності є істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Також позивачем було зазначено про те, що визнання недійсними окремих положень оспорюваного договору зумовлює зміну інших положень договору, відповідно до ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому наявні підстави для визнання договору недійсним вцілому, в зв`язку із чим позивач вимушена звернутись до суду із даними позовними вимогами.

Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала на те, що підстави для визнання договору недійсним відсутні, права позивача при укладенні цього договору порушені не були та в договорі відсутні умови, які можна вважати несправедливими.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов суд приймає до уваги те, що згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Статтею 806 ЦК України, передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізину застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

За своєю правовою природою фінансовий лізинг є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно із ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статтей 1,3, 6,7 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до частин першої та другої, п.4 ч.3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави для визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені вимоги Закону, договір лізингу за своєю суттю є договором найму транспортного засобу, який укладено з фізичною особою, а відтак мав нотаріально посвічуватися.

Як вже зазначалось вище, судом в ході розгляду справи було встановлено, що оспорюваний договір лізингу був укладений між сторонами які мали належний обсяг дієздатності, був нотаріально посвідчений, а також сторонами були узгоджені всі істотні умови договору лізингу, а саме: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Проаналізувавши умови договору, судом також не встановлено істотний дисбаланс та наявність несправедливих умов договору, а тому доводи сторони позивача в цій частині є недоведеними, та спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач належним чином була ознайомлена із умовами договору, після укладення договору фінансового лізингу із будь-якими заявами/повідомленнями до лізингодавця, зокрема, щодо наявності несправедливих умов договору та розірвання договору, не зверталась.

Посилання сторони позивача про наявність шахрайських дій з боку лізингодавця, неправомірних дій в частині застосування до позивача штрафних санкцій, - в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

На думку суду, підстави недійсності правочину, на які посилається сторона позивача, не є такими обставинами, з якими закон пов`язує можливість визнання договору лізингу недійсним в даному спорі.

Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що законні підстави для визнання договору недійсним відсутні, а відтак позов в цій частині є необґрунтованим та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Крім того, з огляду на те, що суд не знайшов законних підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, а відтак відсутні підстави для стягнення із відповідача ТОВ «Бест Лізинг» на користь позивача грошових коштів сплачених на виконання умов цього договору в сумі 2473433,65 грн., оскільки, зазначена позовна вимога є похідною від первісної позовної вимоги про визнання договору недійсним, яка, на переконання суду, задоволенню не підлягає.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог по суті, а відтак клопотання сторони відповідача про застосування до позовних вимог строку позовної давності та, відповідно, клопотання сторони позивача, про його поновлення, судом не вирішувалось.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем по фактично понесеному.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛ Лізинг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Амгір Агро Систем» про визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків недійсності договору, - відмовити.

Судовий збір слід залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеному.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко