Справа № 456/3683/20 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1829/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів -Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргоюПриватного акціонерноготовариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2021 року, ухвалене в складі головуючого судді Яніва Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" Арсенал Страхування" про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

Позивачі в особі уповноваженого представника - адвоката Ільків М.М. звернулися в суд з позовомдо ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування.

Вимоги обґрунтовували тим, що 14.12.2019 на автодорозі Івано-Франківськ - Стрий у напрямку руху транспорту до м. Стрия у районі буд. 89 по вул. І.Франка у с. Миртюки Стрийського районуЛьвівськоїобласті, мала місцедорожньо - транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «RenaultLogan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «RenaultLogan» реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ`СК «Арсенал Страхування».

16.01.2020 року на адресу ПАТ «СК «Арсенал Страхування» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у інтересах доньки загиблого - ОСОБА_2 , сина загиблого - ОСОБА_3 , та дружини загиблого - ОСОБА_1 .

Загальна сума страхового відшкодування, з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 200 000, 00 грн., з яких: ОСОБА_2 до виплати становить: 24 267,00 грн. (16 692, 00 грн. - відшкодування моральної шкоди, 7 575, 00грн. - витрати на поховання), ОСОБА_3 : 16 692,00 грн. -відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 - 166 920, 00 грн. (16 692, 00 грн. моральна шкода та 150 228, 00 грн. - відшкодування утриманцю).

Листом від 23.01.2020 року страховою компанією їх було повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди, з покликанням на п.36.2 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, вважають таке рішення про зупинення строку розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку безпідставним та таким, що порушує їх права, як потерпілих, на отримання страхового відшкодування, оскільки внаслідок дорожньо - транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, тому цивільно - правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК настає незалежно від вини.

У зв`язку з тим, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а вони не отримали належного страхового відшкодування, тому в силу приписів ст. 36.5 Закону, а також ст. 625 ЦК України з відповідача слід стягнути у їхню користь пеню та 3% річних за просторочення виконання грошового зобов`язання, а саме на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 9 107,92 грн. та 3% річних - 2 000, 00 грн., на ОСОБА_6 слідстягнути 1389,72 грн. пені та 305,17 грн. - 3% річних, на ОСОБА_7 - 955,91 грн. - пені та 209,91 грн. - 3% річних.

Окрім цього, просили стягнути з відповідача на їхню користь понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. кожному з них.

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення страхового відшкодування - задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 692, 00 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 737, 00 грн. та 3% річних у розмірі 155, 00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 692, 00 грн., 7 575, 00 грн. відшкодування витрат на поховання, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1 071, 46 грн. та 3% річних у розмірі 225, 38 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 692, 00 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 737, 00 грн. та 3% річних у розмірі 155, 00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 257, 00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в дохід держави судовий збір у розмірі 607, 24 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

В апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно та неправильно оцінено докази, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильних висновків по справі та безпідставного задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що строк для прийняття рішення Страховиком про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачам не настав на підставі норм спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням встановлених судом обставин справи.

Зазначає, що станом на дату подання позову до суду та й на дату ухвалення рішення місцевим судом, розслідування у кримінальному провадженні №0000870, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України не закінчено, відповідне процесуальне рішення, що набрало законної сили - відсутнє.

Керуючись нормами спеціального Закону, зокрема абз. 4 п.36.2 ст. 36. у зв`язку із відсутністю рішення, яке набрало законної сили у кримінальній справі, Страховиком було повідомлено позивачів та їх представника про припинення перебігу строку, визначеного ст. 36 Закону для прийняття рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Проігнорувавши норми спеціального Закону, доводи відповідача стосовно відсутності факту порушення Страховиком прав позивачів, суд ухвалив незаконне рішення, яким задовольнив позов до Страховика.

Звертає увагу на те, що підставою звернення до суду має бути наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу позивачів. В даному випадку, відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право Страховиком право позивачів, оскільки рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування позивачам Страховиком не приймалось, так як строк для прийняття итакого рішення не настав, тому звернення позивачів до суду є передчасним.

Зазначає, що суд не врахував, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є завищеним, неспівмірним з ціною позову, а кількість часу, витраченого на надання правової допомоги позивачу - необґрунтованою, при цьому понесення таких витрат не підтверджено належними доказами.

Просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно положень ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючиправосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставіповно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 14.12.2019 на автодорозі Івано -Франківськ - Стрий у напрямку руху транспорту до м. Стрия у районі буд. 89 по вул. І.Франка у с. Миртюки Стрийського району Львівськоїобласті, мала місцедорожньо - транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «RenaultLogan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , підкеруванням водія ОСОБА_4 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Факт смерті ОСОБА_5 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 16.12.2019 (а.с.51).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 14.12.2019 року було зареєстровано кримінальне провадження №0000870 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а.с.49).

Згідно відповіді слідчого управління ГУ НП у Львівській області № 14912/16/06-10 від 01.09.2020 року, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває. У судовому засіданні сторонни також не заперечили того факту, що на даний час досудове розслідування у вказаній справі не завершено (а.с.108).

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №АО/3977372у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (а.с. 50).

Позивач ОСОБА_1 доводиться дружиною загиблого ОСОБА_5 , що стверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого Стрілківською сільською радою Стрийського району, а саме 3.10.1970 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_9 » (а.с. 56).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є донькою та сином загиблого ОСОБА_5 , що, в свою чергу, стверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 25.09.1976 року та серії НОМЕР_5 від 08.06.1974 року, а також копією свідоцтва про одруження НОМЕР_6 від 30.07.2004 року з якого вбачається, що ОСОБА_10 після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (а.с.60-62).

16.01.2020 року ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» подало в інтересах позивачів на адресу ПАТ «СК «Арсенал Страхування» заяву про виплату страхового відшкодування, а саме в інтересах доньки потерпілого ОСОБА_2 , сина - ОСОБА_3 , та дружини ОСОБА_12 . Загальна сума вимоги за моральну шкоду заподіяну смертю ОСОБА_5 складає 50 076, 00 гр., (по 16 692, 00 грн. кожному), витрат на поховання 7 575, 00 грн., відшкодуваня уриманцям - ОСОБА_1 150 228, 00 грн., а всьогоу межах встановленого ліміту 200 000, 00 грн.

Листом ПАТ «СК» Арсенал Страхування» від 23.01.2020 року за вих. № 2/к/ц позивачів повідомлено, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком рішення по кримінальній справі за фактом ДТП на підставі п.п. 36.2 ст. 36 Закону. Окрімцього, ОСОБА_1 роз`яснено необхідність надання належним чином оформлених копій документів, що підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на утриманні загиблого ОСОБА_5 .

Судом також встановлено, що страхове відшкодування позивачам не сплачено.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004року №1961 (далі Закон №1961), в редакції на час страхового випадку, встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону №1961 визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1. ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону №1961 страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, пунктом 27.2 цього Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 27.3 цього Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Також, згідно пунктів 27.4, 27.5 цього Закону страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Матеріалами цивільної справи підтверджується, що цивільну відповідальність автомобіля марки «RenaultLogan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди було застраховано у ПАТ «СК «Арсенал Страхування».

Обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у вигляді моральної шкоди та витрат на поховання, що передбачені ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачем доведено не будо.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до загальних норм відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167,1187 ЦК України).

Також звертає увагу, що заявлена позивачем сума відшкодування моральної шкоди не перевищує загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати), визначеного у п.27.3 цього Закону на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тому суд першої інстанції на законних підставах задовольнив ці вимоги, врахувавши коло осіб, які мають право на отримання такого відшкодування.

Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 цього Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Колегія суддів звертає увагу на те, що представником позивача у вказаний законом строк було подано відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування на користь позивачів.

Пунктами 36.1, 36.2 ст. 36 цього Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону №1961 протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З аналізу вказаних норм законодавства суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

В порушення наведених норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону №1961 і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблого вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені, вирішивши у невизначений Законом №1961 спосіб призупинення розгляду заяви через відсутність на даний час документального підтвердження даних про винну особу, у зв`язку із не набранням законної сили судовим рішенням за результатом розгляду кримінальної справи.

Доводи відповідача з приводу призупинення розгляду заяви позивача про виплату страхового відшкодування колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону №1961, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 1 цього Закону передбачено, що дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Статтями 5,6 цього Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Оскільки наведеним матеріальним законом визначено правовий механізм врегулювання обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу із чітко визначеними правами і обов`язками страхувальника, водія застрахованого транспортного засобу, страховика, потерпілої особи, а у разі настання її смерті, права і обов`язки членів її сім`ї, страховик в особі відповідача у справі після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду діяв неправомірно, бо при відсутності підстав для відмови у прийнятті рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, бо відсутня підстава як не встановлення винних дій водія застрахованого транспортного засобу, вчинив не передбачені Законом №1961 дії - призупинив розгляд заяви на виплату страхового відшкодування, чим фактично позбавив позивача права на отримання такої страхової виплати у строки встановлені даним законом, притому, що даний закон передбачає право страховика регресної вимоги( ст.38) і застосування відповідальності за порушення умов страхування (ст. 38-1).

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що сплата повної суми страхового відшкодування є обов`язком відповідача, а тому виплата такої суми страхового відшкодування на користь позивача не буде мати негативних наслідків. Крім того, визнаючи за позивачами право на страхове відшкодування, відповідач його не здійснив, що спростовує його доводи про те, що ним визнається таке право за позивачами.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування 16.01.2020 року, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обов`язок по прийняттю відповідного рішення та здійсненню страхової виплати виник у відповідача 16.04.2020 року, тобто після спливу 90 днів з дня подання вказаної заяви.

Пунктом 36.5 ст. 36 Закону №1961 визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми з огляду на те, що з моменту прострочення відповідачем страхової виплати, у останнього виникло перед позивачами грошове зобов`язання по сплаті вказаних грошових сум.

Також, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, що викладені ним в його апеляційній скарзі в частині недоведеності розміру понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, а саме не надання останнім до суду видаткових касових ордерів або інших платіжних доручень про передачу коштів адвокату, оскільки вказані обставини спростовуються наявними матеріалами цивільної справи, зокрема, наданими позивачами квитанціями.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позивачем до відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE,№ 4909/04,§ 58,ЄСПЛ,від 10лютого 2010року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування оскаржуваного судового рішення та цієї постанови достатніми.

Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія судді в приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Відповіднодо ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 22 липпня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 березня 2021 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.