Справа № 755/7436/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Виниченко Л.М.,

при секретарях Сіренко Д.В., Ганжа Д.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 , який діє в своїх та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 755/7436/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 07.05.2019 року звернувся до суду з позовом за уточненими вимогами якого просить визнати відповідачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що його дружина ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , була наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_8 станом на 12.03.2019 року у вказаній квартирі зареєстровані чотири особи: він - з 23.12.2008 року, відповідач ОСОБА_4 - з 20.03.2007 року, відповідач ОСОБА_5 - з 24.12.2013 року та відповідач ОСОБА_6 - з 26.10.2018 року.

Позивач зазначає, що на час його поселення та реєстрації у квартирі в якості чоловіка наймача житлового приміщення ОСОБА_8 відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є онуком померлої ОСОБА_8 , в квартирі не проживав та не проживає до теперішнього часу, житлом ніколи не цікавився, не приймав участі у комунальних витратах, без їхньої згоди відповідач ОСОБА_4 зареєстрував на спірну житлову площу сина ОСОБА_9 та доньку ОСОБА_10 , які також з часу їхнього народження у квартирі не проживають, комунальні платежі за них ніхто не сплачує. Речі ОСОБА_4 та його родини у квартирі відсутні.

Позивач стверджує, що реєстрація відповідачів порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, борг за комунальні витрати складає більше 20 тис. грн. В той час коли була жива його дружина пенсійного віку, яка тяжко хворіла, потребувала ліків та додаткових витрат, вони були позбавлені можливості оформити субсидію. На даний час він також позбавлений такої можливості.

Позивач вказує, що він та за життя його дружина ніколи не чинили перешкод ОСОБА_4 в користуванні спірною квартирою. При цьому відповідач добровільно визначив собі та своїм дітям інше місце проживання і спірним приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин.

З посиланням на ст. ст. 71, 72 ЖК України позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 36, 37).

19.06.2019 року від представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_11 до суду надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з посиланням на те, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності. Після смерті баби ОСОБА_8 позивач заволодів квартирою та не дає відповідачу з дітьми доступу до житла, тому ОСОБА_4 , вимушений був проживати у квартирі баби та діда жінки. 05.03.2019 року відповідач подавав заяву до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про те, що позивач не дає йому та його дітям можливості проживати у спірній квартирі, також з цього питання 05.06.2019 року звертався до поліції. На теперішній час у зв`язку з тим, що баба та дід дружини відповідача бажають віддати квартиру своєму онукові, виникла нагальна необхідність у забезпеченні права користування відповідача з дітьми квартирою АДРЕСА_1 , яка є єдиним постійним місцем проживання відповідачів, зв`язку з цією квартирою ОСОБА_4 ніколи не втрачав (т. 1 а.с. 56-59).

26.06.2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у яких зазначено, що третя особа заперечує проти позову та просить прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 68, 69).

16.07.2019 року до суду позивачем подано відповідь на відзив ОСОБА_4 у якій зазначено, що відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджують ті обставини на які останній посилається у відзиві на позов. Насправді ОСОБА_4 у спірній квартирі ніколи не проживав та не має наміру там проживати, має інше місце проживання. На даний час відповідач висунув йому вимогу про сплату 20 000 дол. США за житлову площу на якій він (відповідач) з дітьми зареєстрований, проте він (позивач) не має таких грошей та така вимога є незаконна (т. 1 а.с. 71-73).

15.10.2019 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_4 , у яких відповідач вказує, що позивач створює їм перешкоди у користуванні спірною квартирою, не допускає їх до житла, не надає ключів, неодноразово погрожував фізичною розправою, тому він змушений разом із сім`єю тимчасово проживати у родичів своєї дружини. Жодних грошових вимог до позивача він не висував, насправді з ОСОБА_1 була домовленість, яку ініціював сам позивач, про те, що останній погоджується сплатити йому суму 20 000 дол. США, щоб він міг собі та своїй сім`ї придбати іншу квартиру, однак цю домовленість не виконав. Він неодноразово пропонував компенсувати позивачу вартість витрат на комунальні послуги, однак ОСОБА_1 такі пропозиції ігнорує (т. 1 а.с. 106-113).

Ухвалою суду від 17.10.2019 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 до участі у справі залучено співвідповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , законним представником яких є ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 144, 145).

06.02.2020 року від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на заперечення ОСОБА_4 у якій зазначено, що 12.03.2019 року позивач повідомив відповідача ОСОБА_4 , що звертається до суду. Жодного разу відповідач не намагався вселитися у квартиру, з боку позивача погроз на адресу відповідача ОСОБА_4 та його дітей не було. З народження діти проживають разом з батьками в квартирі АДРЕСА_2 , поруч з місцем проживання відвідують школу-дитячий садок «Дивоцвіт» та перебувають під наглядом дитячої поліклініки № 2 Подільського району м. Києва, тому позов не погіршує і не зменшує права неповнолітніх дітей відповідача та самого відповідача ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 164-167).

Ухвалою суду від 26.02.2020 року задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків (т. 1 а.с. 190, 191).

Ухвалою суду від 26.02.2020 р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т. 1 а.с. 186, 187).

В судовому засіданні позивач та його представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Позивач додатково пояснив, що відповідач ОСОБА_4 своїй бабусі ОСОБА_8 , яка була онкохвора, нічим не допомагав, лише приходив один раз, за всі ці роки не виявляв бажання жити у спірній квартирі, житлом не цікавився, за ключами до нього не звертався.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник заперечували проти позову.

Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що після смерті ОСОБА_8 з позивачем він обговорював питання проживання у спірній квартирі, оскільки його сім`я має потребу в житлі, через це вони неодноразово спілкувалися по телефону та зустрічалися. Тоді в розмовах позивач з власної ініціативи запропонував йому сплатити на протязі 6 місяців гроші за житло, щоб вони разом не проживали, на що він погодився. У зв`язку з цим він шукав, щоб купити однокімнатну квартиру під Києвом, тому й запитував у позивача про обіцяні гроші. Проте, у подальшому з боку позивача були погрози. За життя бабусі ОСОБА_8 він приїжджав до неї, чим міг допомагав бабусі, також надавав кошти, ночував у спірній квартирі, бабуся від нього приховувала, що мала борги за квартиру, а квитанцій він не вимагав. На реєстрацію у квартирі старшої дитини йому бабуся надала згоду, також була згодна й на реєстрацію його другої дитини. До свого одруження до 20.07.2012 року він жив з батьками. Після реєстрації шлюбу його бабуся запропонувала жити у неї, однак у них були діти, а спірна квартира з прохідною кімнатою, тому для уникнення сварок та для забезпечення спокійних умов для проживання бабусі, яка мешкала з позивачем, який курив у квартирі, а бабуся постійно себе погано почувала, мала високий тиск, тому всі разом вони жити не могли, через що він з дружиною ОСОБА_12 проживав за місцем реєстрації дружини. Його син ОСОБА_13 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_6 . Діти обслуговуються в поліклініці за місцем проживання по АДРЕСА_3 . У 2015-2016 роках вони знімали квартиру. Позивач заперечує проти їх спільного проживання. Протягом січня-червня 2019 року він часто спілкувався з позивачем, про позов дізнався влітку 2019 року. Ключі у ОСОБА_1 від квартири він просив 2-3 рази, але надати ключі та взяти гроші на оплату квартплати позивач відмовився.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника не повідомила, у поданих пояснення на позов третя особа просила розглянути справу без участі представника служби та прийняти рішення з урахуванням якнайкращих інтересів малолітніх дітей ОСОБА_15 та ОСОБА_16 і чинного законодавства України (т. 1 а.с. 68, 69).

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача ОСОБА_4 , який діє в своїх та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , представника відповідача ОСОБА_4 , свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ордер № 43 від 10.03.1982 р. на спірну квартиру АДРЕСА_1 був вданий на ім`я ОСОБА_17 та членів її сім`ї: доньки ОСОБА_18 та сина ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 22).

Відповідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_20 05.12.2008 року зареєструвала шлюб з позивачем ОСОБА_1 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_21 » (т. 1 а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла (т. 1 а.с. 24).

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 12.03.2019 року, запису про реєстрацію у паспорті позивача, відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 21.05.2019 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані сторони по справі, а саме: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрований з 23.12.2008 року; відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 20.03.2007 року; відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований з 24.12.2013 року, відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована з 26.10.2018 року (т. 1 а.с. 21, 25, 33-35).

Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 зі змінами, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Необхідно зазначити, що статтею 71 ЖК УРСР визначено умови відповідно до яких особу, може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Аналіз статті 71 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання.

Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами.

При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Вказаний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідки Житлово-експлуатаційної дільниці № 401 від 19.04.2019 року за № 176 та від 24.04.2019 року за № 199, відповідно яких відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_22 не проживають за адресою: АДРЕСА_4 ; до ЖЕД-401 ОСОБА_4 не звертався, звернення ОСОБА_4 05.03.2019 року було до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» (т. 1 а.с. 11, 12).

Відповідно актів від 22.03.2019 року та від 19.04.2019 року, підписи осіб у яких затверджені начальником ЖЕД-401, мешканці квартир АДРЕСА_6 , відповідно ОСОБА_23 та ОСОБА_24 підтверджують, що в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_22 ніколи не бачили (т. 1 а.с. 13, 14).

За повідомленнями Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві від 18.04.2019 року № 145-аз125/50-2019, від 15.04.2019 року № К-1396/125/50-2019, гр. ОСОБА_4 із заявами про неможливість проживання в квартирі АДРЕСА_1 у зв`язку із перешкодами з боку інших мешканців квартири, чи зберігання за ним житлової площі на час відсутності або з інших причин до Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві не звертався; також ОСОБА_4 не звертався до управління поліції із заявами та повідомленнями відносно погроз з боку ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 18, 19).

Позивачем надані копії квитанцій на оплату утримання будинку та прибудинкової території, за централізоване опалення, централізоване постачання гарячої води, відповідно яких частково проводиться оплата вказаних послуг та наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги (т. 1 а.с. 86-89).

Свідок ОСОБА_25 зі сторони позивача засвідчив, що з часу його заселення з 01.01.2000 року після купівлі квартири він є сусідом позивача, якого в будинку всі знають як ОСОБА_26 . Позивач ОСОБА_21 живе у квартирі АДРЕСА_1 , що на 1 поверсі, по сьогодні, жив там зі своєю дружиною ОСОБА_27 , яка померла. За життя ОСОБА_27 вони дружили сім`ями, він декілька разів на тиждень відвідував спірну квартиру, з позивачем товаришує, часто зустрічаються на вулиці. Відповідача він ніколи не бачив.

Свідок ОСОБА_28 зі сторони позивача засвідчила, що з позивачем живе в одному під`їзді років 20. Мешкає вона в будинку з 1977-1978 р.р., дуже багато раз була у спірній двокімнатній квартирі, де живе один позивач, його дружина померла. Відповідача вона там ніколи не бачила. У квартирі є спальна кімната, дитячих речей там ніколи не було.

Свідок ОСОБА_29 зі сторони відповідача засвідчила, що вона невістка ОСОБА_20 , відповідач ОСОБА_4 є племінником її чоловіка ОСОБА_19 . Відповідач у спірній квартирі жив разом зі своєю матір`ю ОСОБА_30 до літа 2003 року, після чого остання з неповнолітнім відповідачем переїхала у приватний будинок на АДРЕСА_1 залишились жити втрьох: вона (свідок), її чоловік та ОСОБА_20 . У листопаді-грудні 2003 року до ОСОБА_20 в`їхав жити позивач. У червні 2004 р. вона (свідок) з чоловіком виїхали зі спірної квартири. З 2004 року вона часто вивідувала свою свекруху ОСОБА_20 , до 2015 року вона контролювала оплату житлово-комунальних послуг за спірне житло, по квитанціям сплачувала зі своїм чоловіком, по можливості частину грошей давала свекруха, у 2013-2015 р.р. кілька разів на рік частину коштів давав відповідач ОСОБА_31 після закінчення ним університету, тоді у спірній квартирі було зареєстровано 5 осіб. Відповідач ОСОБА_32 приїжджав та провідував ОСОБА_20 , інколи залишався на ніч коли позивач на декілька днів виїжджав. Після одруження ОСОБА_31 у квартиру по АДРЕСА_3 приїжджав з дружиною, декілька разів з дітьми, там у бабусі залишали дитячі речі, також там були речі відповідача ОСОБА_33 спірній квартирі ОСОБА_34 не міг проживати зі своєю сім`єю через відсутність умов для проживання, там були зламані крани, не працював унітаз, квартира була занедбана, у жахливому стані. Востаннє ремонт там робився за час їхнього спільного проживання у 2002 році. Позивач з 2003 року у квартирі жив за їх рахунок. Дозвіл на реєстрацію позивача вони надали на прохання її свекрухи, щоб він знайшов хорошу роботу, тоді позивач та ОСОБА_35 говорили, що на квартиру ОСОБА_36 претендувати не буде. Водолічильники у квартирі ставили за кошт відповідача для економії, щоб платити не за всіх п`яти осіб, які були прописані. Позивач у квартиру приводив своїх друзів, з якими разом випивали, прогулював гроші, працював не завжди, деякий час у квартирі жив син позивача. ОСОБА_35 теж любила випити, разом з позивачем курила в квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 у спостування позову надав копію заяви до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 05.03.2019 року № 103/45/Ф-297 у якій відповідач зазначав про те, що його з сім`єю не впускають проживати у квартиру АДРЕСА_1 , ключів від квартири не дають, тому вони не можуть проживати за адресою своєї реєстрації, у зв`язку з чим просив не приймати рішення про їх виписку з квартири без їхнього відома (т. 1 а.с. 118).

Також відповідач ОСОБА_4 надав відповідь Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві від 18.06.2019 року № 8704/125/50/05.2019 на його звернення від 05.06.2019 року, відповідно якої підстав для внесення інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань не має, зі звернення вбачаються цивільно-правові відносини, тому для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду (т. 1 а.с. 117).

Відповідач ОСОБА_4 є батьком малолітніх дітей - відповідачів ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю яких є ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 211, 212).

Судом встановлено, що відповідачі у спірній квартирі не проживають, що підтверджено показами свідків та актами про не проживання.

З пояснень відповідача ОСОБА_4 , він з дітьми та дружиною проживали у родичів його дружини, деякий час орендували житло, на даний час тимчасово мешкають у бабусі його дружини ОСОБА_37 у квартирі АДРЕСА_2 , у якій всього проживає вісім осіб. На підтвердження цих обставини відповідачем надано технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_7 , договір дарування частини квартири від 22.11.2016 р., відповідно якого ОСОБА_37 відчужила належну їй 1/5 частку у вказаній квартири на користь ОСОБА_38 , довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2016 про реєстрацію права власності частки квартири за вказаним договором дарування та Довідку про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги від 07.08.2019 р., з якої убачається нарахування таких платежів по квартирі АДРЕСА_2 проводиться на п`ять осіб (т. 1 а.с. 123-131).

Суд приймає до уваги пояснення відповідача ОСОБА_4 про неможливість мешкання з дітьми у спірній квартирі через неналежні умови там проживання, оскільки ці доводи підтверджуються поясненням свідка ОСОБА_29 , яка засвідчила, що квартира АДРЕСА_1 є двокімнатна, одна з кімнат є прохідною, умов для проживання там немає, квартира занедбана, у жахливому стані, позивач курить у квартирі, приводить туди своїх знайомих з якими розпивають спиртні напої.

Наявність у спірній квартирі однієї відокремленої кімнати та однієї прохідної кімнати підтверджується технічним паспортом на квартиру від 08.01.2020 року (а.с. 169-172).

З урахуванням вказаних обставин суд вважає, що відповідач ОСОБА_22 , який має сім`ю: двох малолітніх дітей та дружину, з поважних причин не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки там неналежні умови для проживання дітей, позивач є стороння відповідачу особа, стосунки між сторонами загострені, тому враховуючи технічне розташування двох кімнат, з яких одна прохідна, у зв`язку з чим перебуватиме у спільному користуванні, для уникнення конфліктів відповідач не мешкає за місцем своєї реєстрації.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_4 набув права власності або права постійного користування іншим житлом позивачем не надано.

При цьому суд також враховує ті обставини, що відповідач ОСОБА_4 не втратив інтересу до спірного житла, на початку 2019 року, тобто до подачі позову, сторони по справі вели перемовини з приводу користування квартирою. Також відповідач подавав 05.03.2019 року заяву до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про неможливість проживання за місцем реєстрації, не допуску до житла, ненадання ключів від спірної квартири (т. 1 а.с. 118).

За викладених обставин суд вважає, що позов у частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю факту неповажності причин не проживання у спірній квартирі. В іншій частині позову слід зазначити наступне.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Судом безспірно встановлено, що малолітні відповідачі ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають зі своїми батьками.

Підстава, на якій місце проживання малолітніх ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєструвалося в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вони набули права користування цим житлом на законних підставах.

Оскільки малолітні діти не можуть самостійно обирати місце свого проживання, тому факт їх не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дітей права користування цим житлом.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці, з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання, за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків з ким вона фактично проживає права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним в цьому є забезпечення найкращих інтересів дитини.

Наведені правові висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 368/750/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі № 206/3425/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц.

За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Як задекларовано у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку.

Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов`язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини.

Судом не встановлено обставин щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та враховуючи їх вік, вказані відповідачі не можуть надавати суду пояснення і висловлювати свою думку з приводу обирання місця проживання; доказів щодо забезпечення дітей іншим придатним для проживання житлом позивач суду не надав; відповідачі ОСОБА_22 та ОСОБА_39 є малолітніми, з дитинства за волевиявленням їх батьків проживають з батьком та матір`ю, тому суд вважає, що вказані малолітні відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин, у зв`язку з чим позов у частині вимог до дітей також задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено судом, позивач частково сплачує житлово-комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями, по спірній квартири наявна заборгованість по оплаті таких послуг (т. 1 а.с. 76-79).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Разом з тим, несплата коштів за житлово-комунальні послуги також не може бути підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач у разі понесення ним таких витрат одноособово не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до відповідача ОСОБА_4 , який також є законним представником (батьком) малолітніх дітей - відповідачів.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд покладає на позивача у зв`язку з відмовою в позові в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 47, 48 Конституції України, ст. ст. 9, 64, 71 ЖК України, ст. 22 ЦК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 4, 5, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 158, 259, 265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_15 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_34 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_34 , місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Відповідач - ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, місце знаходження: 02094, м. Київ, вул. Краківська, 20, ідентифікаційний .

Повне судове рішення складено 23 липня 2021 року.

Суддя