Дата документу 16.03.2021 Справа № 310/1573/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/518/21 Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Є.У.№ 310/1573/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар Волчанова І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу,

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» в особі представника адвоката Нагорного Андрія Євгеновича, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Колонтай Юрій Юрійович, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулося до суду із вищевказаним позовом. Зазначало, що 27.06.2011 між товариством та ОСОБА_1 була укладена угода № 363098 та підписані Додатки № 1 і 2, які є невід`ємними частинами договору, з метою отримання автомобіля марки ЗАЗ Форца базової комплектації через систему надання послуг з придбання автомобілів Авто Так. 30.01.2013 на асигнаційному акті ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля ЗАЗ Форца, проте вона скористалася своїм правом, наданим їй статтею 7 Додатку № 2 до Угоди, і звернулася до ТОВ «АВТО ПРОСТО» із заявою про надання їй автомобілю іншої моделі ЗАЗ VIDA. 16.02.2013 ОСОБА_1 отримала вказаний автомобіль, зареєструвала його на своє ім`я у Бердянському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області та отримала свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_1 д. н. з. НОМЕР_2 .

05. 02. 2013 між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за яким останні поручились і зобов`язались солідарно відповідати перед товариством за виконання ОСОБА_1 у повному обсязі своїх зобов`язань, що виникають з Угоди № 363098, а у разі їх невиконання відповідати перед ТОВ «АВТО ПРОСТО» як солідарні боржники.

Відповідачка згідно умов Угоди ( ст. 5 Угоди, п. п. 2.1, 2.3, 2.5, 2.6-2.8 ст. 2 Додатку № 2) зобов`язалась оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (щомісячні чисті внески) та вартість наданих послуг (щомісячні внески в оплату послуг) шляхом сплати 120 щомісячних Повних внесків. Починаючи з квітня 2017 року ОСОБА_1 припинила сплачувати щомісячні внески, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 121 606, 47 грн., яку відповідачі у справі на момент звернення до суду із вказаним позовом не сплатили.

На підставі викладеного позивач просив суд, уточнивши позовні вимоги, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за угодою № 363098 в розмірі 98 232,53 грн., а також судовий збір 1 921,00 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО» борг в розмірі 98232,53 грн. та судовий збір 1921,00 грн.

В решті позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що боржник ОСОБА_1 не виконала зобов`язання зі сплати стовідсоткової вартості автомобіля та вартості надання послуг (щомісячні внески і оплату послуг), починаючи з квітня 2017 року припинила сплачувати визначені умовами договору обов`язкові платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої підтверджується належними і допустимими доказами, яка підлягає стягнення на користь ТОВ «АВТО ПРОСТО». Вимоги кредитора про солідарне стягнення заборгованості з поручителів задоволенню не підлягають, оскільки порука відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України є припиненою внаслідок пропуску кредитором шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителів.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «АВТО ПРОСТО» в особі представника адвоката Нагорного А.Є.подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про припинення поруки, оскільки відповідно до п. 4.4. Договору поруки строк дії договору становить 11 років. Оскільки договір поруки був укладений 05.02.2013, строк його дії становить відповідно до 05.02.2024 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 адвокат Огуз І.А. зазначила, що боржник припинила виконувати свої зобов`язання зі сплати обов`язкових платежів у квітні 2017, з відповідним позовом до суду кредитор звернувся у березні 2019, отже порука на підставі ч.4 ст.559 ЦК України припинена. Положення п.4.4 договору поруки про те, що строк дії договору становить 11 років не свідчить про те, що на час пред`явлення позову порука не припинилася,оскільки умовами договору поруки не встановлений строк припинення поруки у розумінні ст.251 ЦК України. Вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості та не врахував платежі, які здійснила ОСОБА_1 протягом слухання справи, реальна сума заборгованості має становити 54 957,69 грн., а не 98 232 грн., як визначив суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_1 зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про неналежне виконання нею умов договору, оскільки надані позивачем письмові докази про суму заборгованості є суперечливими, а розрахунки сплачених внесків неточними.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «АВТО ПРОСТО» зазначає, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог є обґрунтованим і відповідає умовам договору і фактичним обставинам справи., а доводи апеляційної скарги боржника ґрунтуються на неправильному тлумаченні змісту договору, який недійсним не визнавався, а отже є чинним і обов`язковим до виконання.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з вимогами ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що 27. 06. 2011 між товариством «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 була укладена угода № 363098 та підписані додатки № 1 і 2, які є невід`ємними частинами угоди, з метою отримання автомобіля марки ЗАЗ Форца базової комплектації через систему надання послуг з придбання автомобілів Авто Так.(т.1 а.с.7-11).

Угода укладена в рамках створеної ТОВ «АВТО ПРОСТО» в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів Авто Так. Дана система полягала у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості (автомобіль) та через механізми, встановлені угодою, забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг щомісячними внесками протягом декількох років.

У пункті 2.1 розділу 2 додатку №2 до угоди №363098 від 27. 06. 2011 вказано, що поточна ціна на автомобіль є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи та повідомляється ТОВ «АВТО ПРОСТО» виробником та/або імпортером та/або дистрибьютором. Разом з тим, умовами укладеної між сторонами угоди не передбачено збільшення вартості платежів після отримання автомобіля.

Згідно з пунктом 2.2 статті 2 додатку №2 до угоди поточна ціна автомобіля це остання поточна ціна автомобіля, повідомлена ТОВ «АВТО ПРОСТО» виробником та/або дистриб`ютером, на день укладення угоди.

Згідно з пунктом 2.7 статті 10 додатку №2, у випадку, якщо повний внесок сплачено у розмірі, який не відповідає поточній ціні автомобіля, дійсній на момент сплати, учасник, який вже отримав право на отримання автомобіля, зобов`язаний сплатити недоплачену частину внеску протягом строку дії графіка внесків за першою вимогою ТОВ «АВТО ПРОСТО».

За умовами Угоди ОСОБА_1 зобов`язалась оплатити вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 (ста двадцяти) щомісячних повних внесків.

30.01.2013 на асигнаційному акті ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобілю ЗАЗ Форца, проте вона скористалася своїм правом, наданим їй статтею 7 додатку № 2 до угоди і звернулася до ТОВ «АВТО ПРОСТО» із заявою про надання їй автомобілю іншої моделі ЗАЗ VIDA.

05.02.2013 між ТОВ «АВТО ПРОСТО» як кредитором та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як поручителями був укладений договір поруки №б/н, за яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за Угодою №363098 від 27. 06. 2011року (т.1 а.с.12).

16.02.2013 року ОСОБА_1 отримала автомобіль ЗАЗ VIDA, кузов № НОМЕР_3 , 2012 року випуску і зареєструвала його на своє ім`я у Бердянському ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 відповідно до умов угоди (ст. 5 угоди, п.п. 2.1., 2.3., 2.5, 2.6-2.8 ст.2 додатку № 2 до угоди), зобов`язалась оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (щомісячні чисті внески) та вартість наданих послуг (щомісячні внески в оплату послуг) шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків.

Починаючи з квітня 2017 року ОСОБА_1 припинила сплачувати щомісячні внески. Станом на лютий 2019 року у добровільному порядку погасити заборгованість ОСОБА_1 відмовляється, борг не погашено.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» виконало всі передбачені умовами договору зобов`язання.

На виконання умов угоди ОСОБА_1 було сплачено 68,4163 % зі 100 % в оплату чистих внесків (вартості автомобіля) та 89 внесків з 120-ти в оплату послуг позивача. Розмір боргу позичальника перед товариством за угодою станом на лютий 2019 року (дата пред`явлення позову) складає 31,5837 % від ціни автомобіля, актуальної у лютому 2019 року, та 31 (тридцять один) внесок в оплату послуг товариства.

Відповідно до термінології, викладеної у додатку № 2 до угоди: графік внесків загальна кількість повних внесків, необхідна для повної оплати автомобіля, послуг з обслуговування та адміністрування системи АвтоТак, що надаються «АВТО ПРОСТО», та страхових платежів (120 (сто двадцять) внесків). Повний внесок щомісячний платіж, який складається з суми чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу. Цілий чистий внесок згідно термінології частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля та формування фонду для повернення коштів і, розмір якого розраховується шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, передбачену графіком внесків (розмір цілого чистого внеску 0,8333 % від поточної ціни автомобіля). Внесок в оплату послуг частина щомісячного Повного внеску, який є оплатою послуг АВТО ПРОСТО, розмір кожного з яких складає зазначений в додатку №1 відсоток від поточної ціни автомобіля (0,5 % від поточної ціни автомобіля + ПДВ). Поточна ціна автомобіля це ціна автомобіля, яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою.

У відповідності до п. 9.1 ст. 9 додатку № 2 до угоди, якщо протягом строку дії угоди, постачальник здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати марку та/або модель автомобіля, зазначеного у додатку № 1 до угоди, АВТО ПРОСТО зобов`язується здійснити заміну шляхом застосування поточної ціни нової марки та/або моделі для розрахунку складових повного внеску для всіх учасників групи та така нова марка та/або модель буде передаватися учасникам, які не отримали попередню модель/марку. Якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля є щонайбільше на 10 % вищою за останню відому поточну ціну автомобіля, нова поточна ціна буде дійсною для розрахунку повного внеску, який мають сплачувати всі учасника групи.

Згідно п. 9.4 ст. 9 додатку № 2 до угод з метою виконання передбаченого цією статтею механізму різниця в ціні автомобілів розраховується одноразово у процентному відношенні, виходячи з поточної ціни автомобіля, вказаного в додатку № 1 до угоди, що діяла на момент проведення останнього асигнаційного акту, на якому надавалось право на отримання такого автомобіля, і з поточної ціни нової марки та/або моделі, що діє а наступному за вказаним актом місяці.

У жовтні 2017 року, ТОВ «АВТО ПРОСТО» було повідомлено про припинення виробництва (постачання) автомобілів ЗАЗ Forza та відповідно, ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснило заміну автомобіля ЗАЗ Forza на автомобіль Ravon R4, на виконання зобов`язань взятих на себе згідно п.9.1 ст. 9 додатку № 2 до угоди, про що повідомило учасника ОСОБА_1 та в подальшому для розрахунку щомісячних внесків використовувало ціну Ravon R4 (з врахуванням коефіцієнтом зниження вартості нової моделі на 0,8889745 (219310,00 грн. / 246700,00 грн.), оскільки вартість старої моделі ЗАЗ Forza становила 219 310,00 грн., а нової Ravon R4 становила 246 700,00 грн. згідно вимог п. 9.2 ст. 9 додатку № 2 до угоди.

Станом на лютий 2019 року поточна ціна автомобіля Ravon R4 становить 272580,00 грн.

Для отримання поточної ціни автомобіля, дійсної для ОСОБА_1 , позивач застосував коефіцієнт зниження вартості (272580,00 * 0,8889745 - 242316,67), тобто поточна ціна, яка має застосовуватись для розрахунку 242316,67 грн. з урахуванням коефіцієнту зниження вартості.

Розмір боргу ОСОБА_1 перед товариством за угодою станом на лютий 2019 складав 31,5837 % (100 % - 68,4163 %) від поточної ціни автомобіля та 31 (120-89) внесків в оплату послуг позивача. Відповідно, загальний розмір заборгованості, станом на лютий 2019 року складав 121 603, 47 грн., з яких: чисті внески 76 532,57 грн., що складає 31,5837 % від поточної ціни автомобіля (235676,21 грн. х 31,5837 %); внески в оплату послуг 450 70,90 грн.( (235676,21 грн. х 0,5 % + 20 % ПДВ) х 31внесків).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність розміру заборгованості є неспроможними, оскільки спростовуються належними і допустимими доказами.

Сторонами визнавався як факт отримання відповідачем автомобіля від ТОВ «АВТО ПРОСТО», так і та обставина, що останній платіж за угодою мав відбутись у червні 2021 року, а отже угода є діючою.

Жодне із положень угоди у встановленому законом порядку не визнавалось недійсним чи нікчемним, отже угода є діючою у повному обсязі.

З наведеного слідує, що використання інших механізмів, ніж передбачені угодою для розрахунку щомісячних внесків, є неможливим, оскільки суперечитиме умовам консенсуальної, обопільно підписаної угоди.

ОСОБА_1 не навела жодного контррозрахунку суми заборгованості, який би відповідав умовам угоди, отже жодним чином не спростовано викладений у рішенні суду першої інстанції розрахунок боргу, який у повному обсязі відповідає умовам угоди та вимогам Законодавства України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» не довело несплату нею передбачених умовами договору внесків є неспроможними, оскільки відповідач, в свою чергу, не надала доказів здійснення такої оплати.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведений факт направлення їй квитанції для внесення чергових платежів, є неспроможними. У відповідності до умов угоди листування (включаючи направлення квитанцій) відбувається простими листами без повідомлення про їх вручення. Неотримання квитанції не звільняє учасника від своєчасної сплати внесків за угодою, оскільки у учасника наявна технічна можливість дізнатись розмір внеску у особистому кабінеті, а також зателефонувавши до ТОВ «АВТО ПРОСТО».

Проте, визначаючи розмір заборгованості, суд першої інстанції не врахував, що після відкриття провадження у справі і до ухвалення оскаржуваного рішення з 27.06.2019 по 10.02.2021 ОСОБА_1 на погашення заборгованості за договором здійснила 13 платежів на загальну суму 55 869, 34 грн, на підтвердження чому надавала суду першої інстанції відповідні письмові докази.

Факт надходження вказаних коштів на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО» останнім не заперечувався в суді апеляційної інстанції (т.3, а.с.59).

Отже, визначений судом першої інстанції розмір заборгованості підлягає зменшенню на суму внесених відповідачем платежів і становить відповідно 65 734, 13 грн. Зазначена сума заборгованості і підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального права при вирішення позовних вимог ТОВ «АВТО ПРОСТО» про солідарне стягнення заборгованості з поручителів.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя(третє речення ч.4 ст.559 ЦК України).

Отже, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто в межах строку, зазначеного у договорі, а якщо строк дії поруки у договорі не визначено протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.

Встановлено, що 05.02.2013 між ТОВ «АВТО ПРОСТО» як кредитором та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як поручителями був укладений договір поруки №б/н, за яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за угодою №363098 від 27. 06. 2011року (т.1 а.с.12).

Відповідно до п. 4.4 зазначеного договору поруки строк дії даного договору становить 11 років з дня підписання даного договору.

Така умова договору не суперечить вимогам ст.ст.251, 252 ЦК України, оскільки строк дії поруки визначено роками.

Із вказаними позовними вимогами до суду ТОВ «АВТО ПРОСТО» звернулося у березні 2019 року, тобто в межах строку, визначеного у договорі поруки, а тому підстави вважати, що порука є припиненою, відсутні.

На вказану обставину суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про припинення поруки і відмову у задоволені вимоги про солідарне стягнення заборгованості.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, що, відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позову і солідарне стягнення з боржника і поручителів заборгованості у розмірі 65 734, 13 грн.

Заперечення поручителів проти розміру заборгованості за договором є безпідставними, оскільки надані ними розрахунки не узгоджуються із вищевказаними умовами угод і додатків і суперечать фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердянського місьрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2020 по цій справі скасувати.

Позовні вимоги ТОВ «АВТО ПРОСТО» задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_4 ) на користь Товристава з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (, адреса: м.Київ, вул.. Столичне шосе, 90) заборгованості за Угодою №363098 у розмірі 65 734, 13 гривні (шістдесят п`ять тисяч сімсот тридцять чотири гривні 13коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 17 березня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська