Справа № 338/139/20
Провадження № 22-ц/4808/397/21
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Горейко М.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богородчанського районного суду від 12 січня 2021 року про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 від 07.05.2020 року у складі судді Шишка О.А., постановлену у м.Богородчани,за матеріалами справи за клопотанням ОСОБА_1 про прийняття до розгляду її зустрічної позовної заяви від 07.05.2020 року до ОСОБА_2 , Старобогородчанської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора прав ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 21.04.2004 року про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.04.2004 року, виданого Старобогородчанською сільською радою Полєк Г.М., визнання незаконним та скасування рішення виконкому Старобогородчанської сільської ради від 09.12.2003 року №115,-

в с т а н о в и в:

03.12.2020 року ОСОБА_1 за допомогою системи «Електронний суд» подала клопотання про забезпечення розгляду її зустрічної позовної заяви у даній справі.

Клопотання обґрунтовувала тим, що рішенням Богородчанського районного суду від 06.08.20р. задоволено позов ОСОБА_2 до неї, однак під час розгляду справи судом не вирішено питання про прийняття її зустрічної позовної заяви від 07.05.2020 року до ОСОБА_2 , Старобогородчанської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора прав ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" від 21.04.2004 року про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.04.2004 року, видане Старобогородчанською сільською радою Полєк Г.М., визнання незаконним та скасування рішення виконкому Старобогородчанської сільської ради від 09.12.2003 року № 115.

УхвалоюБогородчанського районного суду від 12 січня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 від 07.05.2020 року до ОСОБА_2 , Старобогородчанської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора ОКП "Івано-Франківське ОБТІ" від 21.04.2004 року про реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.04.2004 року, видане Старобогородчанською сільською радою Полєк Г.М., визнання незаконним та скасування рішення виконкому Старобогородчанської сільської ради від 09.12.2003 року №115 - повернуто .

На ухвалу суду через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права при її винесенні.

Апелянт зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .

Суд зазначив, що копію ухвали про відкриття провадження відповідач ОСОБА_1 отримала 11.02.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.76 т.1). З цієї дати підлягає обчисленню строк подання відзиву на позовну заяву та подання зустрічного позову.

ОСОБА_1 не погоджується з таким твердженням суду та вказує, що не отримувала копії ухвали про відкриття провадження 11.02.2020 року.

На повідомленні про вручення поштового відправлення, на яке посилається суд, в графі Розписка в одержанні відсутній її підпис, прізвище та ініціали.

Ці обставини не з`ясовувались судом.

ОСОБА_1 стверджує, що підпис, який міститься поряд з рядком особисто, не належить їй, що підтверджується індивідуальною рекомендацією щодо сприяння працевлаштуванню Державної служби зайнятості України №1 від 15.10.2020 року, в якій міститься її підпис.

Апелянтка вважає, що оскільки копії ухвали суду від 04.02.2020 року про відкриття провадження вона не отримувала, то й строк на подання відзиву на позовну заяву та зустрічного позову не наступив.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що при поданні зустрічної позовної заяви від 07.05.2020 року вона заявляла клопотання про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, однак суд його не розглянув.

З наведених підстав, ОСОБА_1 просила скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Представником відповідача на апеляційну скаргу подано відзив, у якому сторона не визнає доводи апелянта та простить скаргу відхилити. Відповідачем вказується, що розписка про одержання поштового відправлення підтверджує отримання позивачем ухвали про відкриття провадження, а про обставини, що стали підставою для подання зустрічного позову стороні було відомо ще 13.03.20р.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 від 07.05.2020 року, суд першої інстанції керувався положеннями ч. 3 ст. 194 ЦПК України та зіслався на те, що заявниця пропустила строк на подання такої заяви, встановлений частиною 1 статті 193 ЦПК України.

Зокрема суд зазначив, що ухвалою суду від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі № 338/139/20 і відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали. Копію вказаної ухвали відповідачка ОСОБА_1 отримала 11.02.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.76 т.1). З цієї дати підлягає обчисленню строк подання відзиву на позовну заяву та подання зустрічного позову. Зустрічна заява подана 07.05.2020 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що ухвала постановлена з дотриманням вимог ЦПК України, з огляду на наступне.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 року (справа № 175/957/19, провадження № 61-12294св20) зазначив, що конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку - норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічний позов заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175і 177цього Кодексу.

До зустрічної позовної заяви, поданої з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, застосовуються положення статті 185цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України).

Отже, зустрічна позовна заява подана до суду поза межами строку для подання відзиву підлягає поверненню судом заявнику.

Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Аналізуючи зазначені норми права, можна дійти висновку про те, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Матеріалами справи встановлено, що 31.01.2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно збудованого бетонного фундаменту та паркану протяжністю 25 метрів та дерев`яної споруди прямокутної форми.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 04.02.2020 року відкрито провадження у справі № 338/139/20. Призначено підготовче засідання на 27.02.2020 року о 10-00 год. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали (том-1, а.с.69).

Копію вказаної ухвали відповідачка ОСОБА_1 отримала 11.02.2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.76 т.1).

Тобто, з наступного дня почався відлік 15-денного строку, встановленого судом для подання відзиву на позовну заяву, а отже і для подання зустрічної позовної заяви у відповідності до положень ч.1 ст.193 ЦПК України.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 подала до суду дві зустрічні позовні заяви: від 13.03.2020 року (том-1, а.с.95) та від 07.05.2020 року (том-1, а.с.117).

Зустрічна позовна заява від 13.03.2020 року повернута ОСОБА_1 ухвалою суду від 25.05.2020 року (том-1, а.с.136), як така, що подана із пропуском строк, встановленого частиною 1 статті 193 ЦПК України.

Аналогічно зустрічна позовна заява від 07.05.2020 року теж повернута ОСОБА_1 оскажуваною в даному провадженні ухвалою від 12.01.2021 року на підставі частини 3 статті 194 ЦПК України, оскільки подана із пропуском строку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 порушила строки подання зустрічного позову, дійшов обґрунтованого висновку про повернення її зустрічної позовної заяви від 07.05.2020 року і така обставина не унеможливлює право останньої щодо звернення до суду з відповідним позовом.

Посилання апелянтки на те, що вона не отримувала копії ухвали від 04.02.2020 року про відкриття провадження у справі спростовуються матеріалами справи, зокрема відміткою про отримання кореспонденції 11.02.2020 року на поштовому повідомленні (том-1, а.с.76).

Твердження ОСОБА_1 , що підпис на вказаному повідомленні їй не належить не підтверджено апелянтом належними та допустимими доказами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2020 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання, що свідчить про обізнаність відповідачки про наявність відкритого судового провадження (том-1, а.с.69).

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що така постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 12 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Девляшевського В.А.

Горейко М.Д.