УХВАЛА

20 липня 2021 року

м. Київ

справа №202/1722/19

провадження № 61-8370ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Ступак Ольги В`ячеславівни від участі у розгляді цивільної справи за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, треті особи: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровської області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подали до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання доказів на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови.

16 липня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід від розгляду справи судді-доповідача Ступак О. В., в обґрунтування якої заявники посилаються на те, що залишивши ухвалою від 14 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без руху, суддя Ступак О. В., достовірно знаючи зі змісту касаційної скарги про те, що у позивачів відсутні докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, а статтею 392 ЦПК України надання таких доказів не вимагається, а також зловживаючи владою з особистих інтересів позбавила заявників доступу до правосуддя, а саме обмежила право заявників на касаційне оскарження судових рішень.

На думку скаржників суддею Ступак О. В. навмисно звужено тлумачення норм статті 392 ЦПК України та зобов`язано скаржників надати докази отримання копії оскаржуваної постанови суду, і метою такого зловживання на думку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є незаконна відмова у доступі до правосуддя.

Такі обставини викликають у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовані сумніви у неупередженості судді Ступак О. В., в зв`язку з чим на підставі вимог пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України заявники просять задовольнити заяву про відвід судді Ступак О. В.

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2021 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та передано матеріали справи для вирішення питання про відвід в порядку, передбаченому статтею 40 ЦПК України.

Вивчивши подану заяву, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про відвід слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Положеннями статті 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Заявники в заяві про відвід вказують на те, що суддя-доповідач створила їм перешкоду у доступі до правосуддя шляхом постановлення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, оскільки неправильно розтлумачила вимоги статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги, а тому підлягає відводу.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

Верховний Суд, оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб`єктивного критерію, дійшов переконання про відсутність підстав стверджувати, що суддя-доповідач Ступак О. В. має особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Проте, таких доказів не надано.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Так побоювання заявників полягають в тому, що залишивши касаційну скаргу без руху та зобов`язавши їх надати докази отримання копії оскаржуваної постанови, суддя Ступак О. В., знаючи, що такі докази у скаржників відсутні, навмисно зобов`язала їх такі докази надати з метою обмеження заявників у доступі до правосуддя.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» роз`яснив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Національною законодавчою системою запроваджено систему касаційного оскарження, яка крім іншого зобов`язує суд перевіряти строк подання касаційних скарг. Для встановлення факту подання касаційної скарги в строк, або поза межами строку касаційного оскарження суд керується вимогами статті 390 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Крім того, відповідно до вимог статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті вимоги, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги національного процесуального законодавства, а також практику Європейського суду з прав людини, суду під час вирішення питання про прийняття касаційної скарги до розгляду необхідно встановити початок та закінчення строку на касаційне оскарження, а також час отримання скаржником копії оскаржуваної постанови, і в залежності від цих обставин вжити процесуальних заходів, передбачених статтею 390 ЦПК України.

Особливість розгляду касаційної скарги у Верховному Суді полягає в тому, що касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, а матеріали справи відповідно до вимог статті 394 ЦПК України витребовуються ухвалою Верховного Суду про відкриття касаційного оскарження у справі. В зв`язку з цим законодавець передбачив вимогу про надання до суду доказів на підтвердження дати отримання скаржником копії оскаржуваної постанови, оскільки на стадії вирішення питання про прийняття касаційної скарги до розгляду суд позбавлений можливості за допомогою матеріалів справи встановити дату отримання скаржником копії оскаржуваної постанови.

Таким чином, доводи заявників стосовно неупередженості судді, яка полягає в неправильному тлумаченні норми закону зводяться до незгоди з процесуальним рішенням судді та з небажанням виконання вимог закону.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність фактів, які можна встановити та які ставлять під сумнів неупередженість судді відповідно і до об`єктивного критерію.

За таких обставин передбачені законом підстави для відводу судді відсутні, а відповідно заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Ступак О. В. не підлягає задоволенню, оскільки її доводи зводяться до незгоди з її процесуальним рішенням у справі.

У такому висновку Верховний Суд керується тим, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді. Проте у цій справі всі доводи заявника носять характер непідтверджених припущень, які не знайшли свого об`єктивного обґрунтування, що могли б бути добросовісно сприйняті та оцінені судом.

Керуючись статтями 36, 37, 40 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Ступак Ольги В`ячеславівни.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш