ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2415/21 Номер провадження 22-ц/814/1684/21Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

секретар Зеленська О.І.,

з участю заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи адвоката Голубенка В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Голубенка Володимира Петровича,

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 17 травня 2021 року, постановлене суддею Шаповал Т.В.,

по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису; заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

11.05.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису, уточнивши її заявою від 14.05.2021 обґрунтованою тим, що перебуває із ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі та разом із двома дітьми проживають в будинку АДРЕСА_1 .

Під час спільного проживання ОСОБА_2 систематично, упродовж 20 років, вчиняв психологічне та фізичне насильство над нею, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, завдавав тілесних ушкоджень, у тому числі в присутності дітей, внаслідок чого неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства у сім`ї.

Неправомірна поведінка кривдника не припиняється, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту від повторного вчинення домашнього насильства просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , на строк шість місяців, яким заборонити йому вести листування, телефонні переговори або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 17.05.2021, з урахуванням виправлень, внесених ухвалою цього ж суду від 21.05.2021, заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задоволено.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців із забороною щодо ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Копію рішення суду про видання обмежувального припису ухвалено надіслати до відділення поліції №1 Полтавського РУП ГУНП у Полтавській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, на профілактичний облік та до виконавчого комітету Київської районної у м.Полтаві ради.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що через систематичний психологічний та фізичний тиск, який проявляється у нанесені побоїв, застосуванні словесних образах, погрозах і залякуваннях, що чинить ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , заявник як особа, що постраждала від домашнього насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом №2229-VIII, а відтак, суд вбачає підстави для видачі обмежувального припису з покладенням на заінтересовану особу заборони ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Голубенка В.П., із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Вважає, що, оскільки заявниця обґрунтовує підстави застосування обмежувального припису вироком суду від 11.02.2021, який не набрав чинності, то за правилами ч.10 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заява має розглядатися в порядку кримінального судочинства. У зв`язку із цим ним заявлялося клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, проте ухвалою районного суду від 17.05.2021 безпідставно відмовлено.

Доводить, що заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, оскільки у ній не зазначені обставини, які б свідчили про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують.

Просить прийняти до уваги, що вирок у кримінальній справі відносно ОСОБА_2 на момент постановлення оскаржуваного рішення не набрав чинності та в подальшому, після апеляційного перегляду, кримінальне провадження за ним закрито.

Вважає, що обрані районним судом обмежувальні заходи є надуманими, а також такими, що суперечать нормам матеріального і процесуального права, зокрема ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» та ч.3 ст.350-4 ЦПК України.

22.07.2021 до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Спростовує доводи апеляційної скарги та посилаючись на п.п.1, 5, 6 ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.350-2 ЦПК України, а також практику Верховного Суду, викладену в постановах від 05.09.2019 №756/3859/19, від 28.04.2020 №754/11171/19, доводить, що районний суд правильно оцінив обставини справи, а саме, що заявник звернувся до суду після того, коли у кримінальному провадженні за ст.126-1 КК України відносно ОСОБА_2 було ухвалено обвинувальний вирок. Разом із цим наявність обвинувального вироку та запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зупинили ОСОБА_2 від продовження здійснення домашнього насильства (психологічного та економічного) відносно неї, ОСОБА_1 .

У суді апеляційної інстанції представник заінтересованої особи адвокат Голубенко В.П. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволення. Заявник ОСОБА_1 заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на неї, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 04.05.2020, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 31.07.2020, по справі №552/1821/20, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 170 грн./а.с.15-16/

Зі змісту мотивувальної частини постанови Полтавського апеляційного суду від 31.07.2020 (справа №552/1821/20) убачається, що ОСОБА_2 за місцем проживання в АДРЕСА_1 , 25.02.2020р., близько 19.15 год. виражався нецензурною лайкою на адресу своєї дружини ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою та 03.03.2020 р. близько 07.00 год., також виражався нецензурною лайкою на адресу своєї дружини ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою та застосував фізичну силу, в наслідок чого могла б бути завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю ОСОБА_1 , чим вчинив насильство в сім`ї./а.с.15/

Вироком Київського районного суду м.Полтави від 11.02.2021 (справа №552/2540/20) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченогост.126-1 КК України і призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили обрано у виді цілодобового домашнього арешту.

Покладено на ОСОБА_2 такі обов`язки: не залишати своє місце проживання: АДРЕСА_1 ; обов`язково прибувати до судів першої та апеляційної інстанцій за першою вимогою.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 481,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяних матеріальних збитків, 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяних моральних збитків, а всього 30 481,00 грн. Станом на 11.02.2021 вирок у справі №552/2540/20 не набрав законної сили./а.с.25-26/

Диск із записом розмов, наданих представником заявника, районний суд визнав неналежним доказом, оскільки з його змісту неможливо встановити час розмови та її учасників./а.с.38/

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 17.05.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_3 про закриття провадження у справі./а.с.45-46/

Задовольняючи заяву про видачу обмежувального припису з покладенням на заінтересовану особу заборони ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, районний суд виходив із того, що через систематичний психологічний та фізичний тиск, який проявляється у нанесені побоїв, застосуванні словесних образах, погрозах і залякуваннях, що чинить ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , заявник як особа, що постраждала від домашнього насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом №2229-VIII.

При цьому видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертв домашнього насильства у даній конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника, який впродовж дії припису буде позбавлений права на спілкування з заявником.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням районного суду, переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на свою користь.

Згідно п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч.2ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, у тому числі відповідно до пункту 6 - заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

За правилами частини 10 наведеної норми, у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, частиною шостою статті 194 КПК України визначено, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, крім обов`язків, передбачених частиною п`ятою цієї статті, суд може застосувати до особи, яка підозрюється у вчиненні такого кримінального правопорушення, один або декілька таких обмежувальних заходів, зокрема, згідно пункту четвертого, - заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19,обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З огляду на викладені норми матеріального права та позицію Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування, за наявності чинної ухвали районного суду від 17.05.2021, яка заінтересованою особою не оскаржується, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства).

Згідно відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31.05.2021 (справа №552/2540/20) вирок Київського районного суду м.Полтави від 11.02.2021 скасовано, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України провадження стосовно ОСОБА_2 за ст.126-1 КК України - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. /https://reyestr.court.gov.ua/Review/97501352/

Разом із цим доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість його прийняття до уваги судом апеляційної інстанції (постанова Верховного суду від 16.12.2020 №908/1908/19); по-друге, оскаржуване рішення містить оцінку обставин, які не становили предмет розгляду в кримінальному провадженні, зокрема, обставини, що мали місце 25.02.2020, 25.04.2020.

Відтак, районний суд правомірно, відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису за правилами цивільного судочинства, постановив рішення про задоволення заяви та видачу обмежувального припису з покладенням на заінтересовану особу заборони ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Доводи апеляційної скарги, що заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, оскільки у ній не зазначені обставини, які б свідчили про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують, колегією суддів відхиляються, як такі, що спростовуються матеріалами справи, зокрема чинною постановою суду №552/1821/20, якою встановлено факт визнання заінтересованої особи винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 26.09.2019 у справі №452/317/19-ц, єпідставою для застосування заходів обмежувального припису.

Таким чином, оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), колегія суддів приймає до уваги наявні у справі медичні довідки та висновки спеціалістів щодо фізичного та психологічного стану здоров`я заявниці, та вважає застосовані судом першої інстанції на строк 6 місяців обмежувальні заходи, такими, що забезпечать дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства.

Інші доводи апеляційної скарги нічим не підтверджені, містять посилання на постанови Верховного Суду без зазначення дат їх ухвалення та номерів справ. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHER S v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що районний суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав їм належну правову оцінку, вірно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ними доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Голубенка Володимира Петровича, залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.07.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська