Справа № 579/894/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2021 року м. Кролевець

Кролевецький районний суд Сумської області в складі

головуючого судді Придатка В.М.

за участю секретаря судових засідань Герасимової Т.М.,

представника відповідача

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №579/894/21 за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» в особі представника Мєшнік Костянтина Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 36891,09 грн,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що в жовтні 2017 року Акціонерне товариство «УніверсалБанк» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланнямhttps://www.monobank.ua/terms.

21.11.2018року відповідач ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що ознайомлена та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язувалася виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит в розмірі 25000,00гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

У зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 22.12.2020року загальна заборгованість становить 36891,09грн, з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 28380,11грн, заборгованість за пенею та комісією 8510,98грн.

Позивач просить стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства « УНІВЕРСАЛ БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг Monobank у загальному розмірі 36891,09грн, з яких: 28380,11грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), 8510,98грн - заборгованість за пенею та комісією, - та судовий збір в сумі 2270,00грн.

Згідно поданої відповіді на відзив позивач послався на те, що особливості функціонування проекта monobank обумовлюють те, що висновки Верховного Суду, зроблені щодо кредитних договорів традиційних банків, не стосуються проекту monobank, оскільки цей вид онлайн-банкінгу передбачає обслуговування винятково дистанційно, без відділень. Крім того, послався на правову позицію Верховного Суду по справі №404/502/18 провадження №61-8449св19 від 23.03.2020, згідно з якою договір, який укладається шляхом приєднання до нього, можна підписати з використанням електронного підпису, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір. У зв`язку з цим вважав, що Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг, підписана електронним цифровим підписом відповідача, є засвідченою належним чином. Крім того, стверджує, що накладенням електронного цифрового підпису під час входу у головне меню застосунку «Monobank» на знак згоди з Умовами і правилами надання банківських послуг, засвідчується факт належного ознайомлення відповідача з зазначеними Умовами та правилами. Що стосується заперечень відповідача та представника відповідача проти розрахунку заборгованості, позивач стверджував, що такі заперечення не відповідають дійсності та не підлягають врахуванню, оскільки не підтверджені первинними документами, тоді як боржник має довести належне виконання зобов`язань відповідними первинними документами, чого не було зроблено. Сума заборгованості складає 36891,00 грн, які складаються з 25000грн повністю використаного кредитного ліміту та овердрафту в сумі 11891,00 грн, який становить собою заборгованість, збільшену на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення. Вказаний розмір заборгованості підтверджується різницею між використаними відповідачем коштами (витратами) загальною сумою 58221,09грн, та зробленими відповідачем поповненнями карткового рахунку на загальну суму 21330,00грн. Як базова відсоткова ставка 3,2% на місяць (38,4% річних), так і збільшена відсоткова ставка 6,4% (76,8%) встановлюються у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, у якій просить розглянути справу без його участі, просить суд позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та представника відповідача в судове засідання не з`явилися, повідомлені про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, звернулися з заявою про розгляд справи у відсутність відповідача та її представника. Згідно з поданим відзивом на позовну заяву визнали, що дійсно 21.11.2018 ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, на підставі якої їй надана можливість користуватися банківською послугою monobank. Також підтвердили, що 22.11.2018року відповідачу надано суму кредиту у розмірі 19760,00грн, однак, посилаючись на наданий суду банком розрахунок заборгованості, вказали, що фактично сплачена відповідачем сума за вказаним кредитом становить 21330,00грн. При цьому вважали недобросовісною заявлену позовну вимогу про стягнення простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 28380,00грн, оскільки вона перевищує отримане 22.11.2018тіло кредиту в сумі 19760,00грн. Наголосили, що у анкеті-заяві від 21.11.2018 сторонами не узгоджено розмір відсотків за користування кредитом, а також пені та комісії за порушення зобов`язань. Крім того, з посиланням на позицію Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17 заперечували допустимість врахування Витягу з Умов та правила обслуговування рахунків фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк». Виходячи з викладеного, вважали, що позивач має право виключно на повернення сум фактично отриманих відповідачем коштів, тому в задоволенні заявлених позовних вимог просили відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в жовтні 2017 року Акціонерне товариство « УНІВЕРСАЛ БАНК» запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньовикористаний кредитний ліміт. Умовиобслуговування рахунків фізичної особи в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК`опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланнямhttps://www.monobank.ua/terms.

21.11.2018року відповідач ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що ознайомлена та отримала примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір, та зобов`язувалась виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит в розмірі 25000,00гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

До кредитного договору, однак, банк додав Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затверджені Рішенням Правління ПАТ «Універсал Банк» від 27.09.2017, протокол №33. Суду водночас не надано документу, а саме Умов і правил надання банківських послуг, про ознайомлення з якими зазначено у Анкеті-заяві.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 21.11.2018року вбачається, що станом на 22.12.2020року за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 36891,09грн, у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 28380,11грн, заборгованість за пенею та комісією 8510,98грн. Позивач просить стягнути 36891,09грн, з них загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 28380,11грн, заборгованість за пенею та комісією 8510,98грн.

Щодо загальних вимог щодо договорів кредитування суд констатує таке

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Щодо вимог відносно письмової форми договорів кредитування суд констатує таке

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

При цьому згідно з п. 7 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, договір [про емісію електронного платіжного засобу] укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги" та нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір може укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), розміщеної у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

В Анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, зазначено, що остання просить вважати наведений зразок її власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в банку. Вона засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Щодо наявності кредитних відносин та зобов`язань між сторонами суд констатує таке

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості станом на 22.12.2020 року за договором, укладеним із ОСОБА_1 , з якого вбачаються операції за отриманими картками, зокрема зняття готівки, оплата товарів та поповнення карткового рахунку (а.с.5).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За приписами пунктів 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч.ч. 1,2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Отже, розрахунки заборгованості на підставі даних з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних операцій.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк» докази є належними та допустимими, у розумінні ст. 76-81 ЦПК України та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач ОСОБА_1 , відповідно до наданого позивачем розрахунку, регулярно користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів. Вказане підтверджується також і відзивом на позовну заяву.

Щодо характеру кредитних відносин та зобов`язань між сторонами суд констатує таке

Суд враховує, що за змістом наданої суду копії Анкети-заяви, підписання якої шляхом накладення електронного цифрового підпису не заперечували зі свого боку відповідач та представник відповідача, вбачається, що відповідач:

- просить відкрити їй поточний рахунок та встановити кредитний ліміт;

- підтверджує, що Анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку і карткою зі зразком її підпису;

- беззастережно погоджується з правом Банку на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту;

- надає право та доручає ПАТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків без додаткових її розпоряджень, для погашення будь-яких її зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк» (а.с.6).

Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит.

Відповідно до п.1.27, 1.38 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно зі ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, за змістом Анкети-заяви вбачається, що між сторонами укладено договір про відкриття кредитної лінії із встановленим кредитним лімітом та з видачею платіжної картки. Крім того, відповідачем надано позивачу право здійснювати договірне списання коштів, включаючи кредитування рахунка, а одночасно - право змінювати в односторонньому порядку розмір кредитного ліміту.

Щодо виконання зобов`язань між сторонами суд констатує таке

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не належним чином виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів та спричинила виникнення заборгованості за кредитом. Також суд приймає до уваги те, що відповідач не спростовувала факт користування наданими Банком коштами.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача ОСОБА_1 суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28380,11 грн. (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят грн 11 коп.), яка визначена розрахунком заборгованості.

Щодо стягнення штрафних санкцій суд констатує таке

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ «Універсал Банк», повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

В анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 21.11.2018року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру та про комісію.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути пеню і комісію за несвоєчасну сплату кредиту.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 21.11.2018року, посилається на Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та Тарифи за карткою Monobank, які розміщені на сайті: https://www.monobank.ua/terms, як невід`ємні частини договору.

Умови обслуговування рахунків фізичної особи в Акціонерному товаристві «УНІВЕРСАЛ БАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17).

Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цим Витягом з Умов та Тарифами ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 21.11.2018року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та комісії, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

При цьому, згідно з ч. 6ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Так, згідно з п. 8 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, Банк зобов`язаний під час видачі електронного платіжного засобу надати користувачу в спосіб, визначений банком та користувачем, примірники: 1) договору, що дає змогу встановити дату його укладення; 2) правил користування електронним платіжним засобом; 3) тарифів банку на обслуговування електронного платіжного засобу, що діяли на дату укладення договору. Банк має право надавати користувачу примірники договору, правил та тарифів за допомогою інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем. Однак суд наголошує: якщо примірник договору, правил або тарифів надісланий користувачу за допомогою інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем або в інший спосіб, то він обов`язково має містити дату його відправлення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та комісію.

Також в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та комісії, надані банком Витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Дану позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Окрім того, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Враховуючи те, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату пені та комісій за користування кредитними коштами, саме по собі підписання відповідачем анкети-заяви без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не може бути підставою для задоволення позовних вимог в тій сумі, яка заявлена позивачем.

Так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банку» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ "Універсал Банк" заборгованості за загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 28380,11грн. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.526,527,530,549, 611,625,1050,1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ) заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 21 листопада 2018 року, яка утворилася станом на 22 грудня 2020 року та включає в себе заборгованість за тілом кредиту в розмірі 28380,11 грн. (двадцять вісім тисяч триста вісімдесят грн. 11 коп.) та 1746,31 грн. (одну тисячу сімсот сорок шість грн 31 коп.) сплаченого судового збору, а всього 30126,42 грн. (тридцять тисяч сто двадцять шість грн. 42 коп.).

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Кролевецький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. М. Придатко