РІШЕННЯ

Іменем України

19.07.2021 рокуФранківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді- Мартьянової С.М.

при секретарі - Турчак М.І.

розглянувши увідкритому судовому засіданні в залі суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

Позивач подав до суду позовну заяву до відповідачки, в якій просить суд зменшити розмір аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 травня 2012 року визначено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_2 на утримання їхньої неповнолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1/4 заробітку щомісячно, починаючи з 26.03.2012 року до досягнення нею повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_2 на її утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 1/4 заробітку щомісячно, починаючи з 26.03.2012 року до досягнення дитиною трьох років.

ОСОБА_1 вказує на те, що він приймає участь у вихованні дитини, по мірі своїх можливостей купляє речі та іграшки, оплачує дитячий садок та гуртки. Так, позивач зазначає про те, що його дохід становить 4-5 тисяч гривень та він не є стабільним, окрім цього, на його утриманні перебуває непрацездатна мати. А тому просить змінити спосіб стягнення аліментів за вищевказаним рішення із частки на тверду грошову суму у розмірі 1500 грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.04.2019 року прийнято позовну заяву до свого провадження та призначено розгляд справи в загальному порядку (судовий розгляд).

19 жовтня 2018 року на адресу суду поступив відзив від ОСОБА_2 , який мотивований тим, що позивач систематично недоплачує кошти за вищевказаним рішення суду, а також певний період перестав брати участь у вихованні дитини. На думку ОСОБА_2 , у позивача наявний дохід, однак, він ухиляється від сплати аліментів.

07.12.2020 р. позивач подав заяву про зміну позовних вимог, а саме стягнення з останнього аліментів у розмірі 2500 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву із позицією до задоволення позову та просить відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, та просить закрити провадження у справі, так як у справі

№ 465/6357/18 прийняте рішення з тих самих підстав та з того самого предмету спору.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч.2ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст. ст.89,263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1ст.5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті12,80,81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1ст.13ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 травня 2012 року визначено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_2 на утримання їхньої неповнолітньої доньки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 1/4 заробітку щомісячно, починаючи з 26.03.2012 року до досягнення нею повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_2 на її утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 1/4 заробітку щомісячно, починаючи з 26.03.2012 року до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України- батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до позиції Верховного суд України, від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18, в якому вказано, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Крім того, визначення стягнення коштів у частці від доходу порушить положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Отже, тільки ОСОБА_2 вправі змінювати спосіб стягнення аліментів з частці від доходу у тверду грошову форму.

Так, на думку суд позивач вибрав не вірний спосіб захисту.

Щодо заявленого клопотання відповідачем про закриття провадження у справі на підставі наявного рішення по справі №465/6357/18, то суд вказує наступне.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28.12.2018 р. в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, - відмовлено.

Відповідно до ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Так, у позовній заяві по справі 465/6357/18 підставою щодо зменшення стягнення розміру аліментів позивач зазначив погіршення стану здоров`я. Що стосується даного позову, то позивач вказує інші підстави, а саме, відсутність стабільного доходу та наявність на своєму утриманні матері. А тому, підстав для застосування ст. 255 ЦПК України, суд не вбачає за можливе.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, так як позивач обрав не вірний спосіб захисту, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2,12,13,81, 89,264,265, 274,354, суд

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження у справі №465/2743/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів,- відмовити.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: Мартьянова С.М.