ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2021 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді Масленикова О.А.
секретаря судового засідання Новицької А.І.
розглянувши цивільну справу за позовом
фізичної особи підприємця ОСОБА_1
відшкодування збитків в порядку регресу
В С Т А Н О В И В :
04.10.2019 року до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява, яка від імені позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , підписана його представником ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 22.01.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 08.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В обгрунтовання позову вказано, що 28.12.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») та ОСОБА_4 (далі Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8610954. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Богдан», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.
21.02.2016 року о 20 годині 30 хвилин у м. Одесі по Адміральському проспекту, напроти будинку №1Г, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Богдан», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «VOLVO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «VOLVO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2016 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. Відповідно до ст. З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки «VOLVO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » - ОСОБА_6 звернулась до Страховика ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/8610954. На підставі страхового акту № ОЦ/123/450/16/0092 від 10.11.2016 року власник транспортного засобу марки «VOLVO», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 10 506, 99 гривень, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.
З моменту дорожньо-транспортної пригоди до моменту подання позову, відповідачем не було письмово повідомлено Страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. В розумінні ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АІ/8610954.
З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 02.08.2019 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Новий кредитор) укладено Договір № 02/08/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АІ/8610954 від 28.12.2015 року.
На підставі вищезазначеного представник позивача просив суд стягнути зі ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу в розмірі 10 506,99 гривень, понесені судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень.
На призначену дату розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу та задовольнити позов без його присутності та присутності позивача.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, повторно в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав.
Враховуючи встановлені обставини, суд ухвалює заочне рішення по справі за відсутності всіх учасників справи без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247, ст. ст. 280-281 ЦПК України
Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2016 року : «21.02.2016 року о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автобусом «Богдан А091», д/н «ат 0622 аа», РУХАЮЧИСЬ У М. Одесі по Адміральському проспекту, напроти будинку № 1Г, під час перестроювання з середньої смуги руху в крайню праву смугу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «VOLVO XC 60», д/н « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався в крайній правій смузі. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження». Також відповідно до зазначеної постанови встановлено, що ОСОБА_2 порушив п. 10.1 «Правил дорожнього руху» затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306. Внаслідок чого, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень /а. с. 13/.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8610954 від 28.12.2015 року, встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на транспортний засіб марки «Богдан А091», 2000 року випуску була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» /а.с. 11/.
21.02.2016 року ОСОБА_6 звернулась до Одеської дирекції ГРУ ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування, внаслідок подій, які мали місце 21.02.2016 року, відповідальним за вчинення якої є ОСОБА_2 /а.с. 14/.
На підставі страхового акту ОЦ/123/450/16/0092 від 11.11.2016 року власнику автомобіля марки «VOLVO XC 60», д/н « НОМЕР_2 » - ОСОБА_6 , страховиком ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля «VOLVO XC 60», д/н « НОМЕР_2 », в розмірі 10 506, 99 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 3363 від 11.11.2016 року /а.с. 19-20/.
04.05.2017 року за вих. № РУ/450/16/0092/1 ПрАТ «УПСК» направило ОСОБА_2 вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу /а.с. 21/.
Відповідно до договору про відступлення права вимоги № 02/08/2019 року від 02.08.2019 року, укладеного між ПрАТ «УПСК» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 встановлено, що Первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору /а.с. 5-7/.
При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:
У відповідності до статті 1187 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки), джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За правилами ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитори має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 6 Закону України «Про страхування» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
У відповідності до п. а ст. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника, який скоїв ДТП, якщо останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд визнає, що до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу), щодо фактично понесених витрат до винної у заподіяних збитках особи, тобто до відповідача ОСОБА_2 , тому задовольняє позовні вимоги в частині стягнення завданих збитків в порядку регресу у повному обсязі.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно із ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу (професійну правничу допомогу).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, оформлені у встановленому законом порядку, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн, в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року та додаткову угоду № 183 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, згідно п. 1 якої встановлено, що сторони за цією угодою домовились, що вартість послуг (гонорар) Адвоката за Договором про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, по страховій справі № ОЦ/123/450/16/0092 становить 2000,00 грн /а.с. 23/.
Відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року встановлено, що всього адвокатом витрачено 5 годин часу на надання послуг, загальна вартість робіт (наданих послуг) становить 2000,00 гривень /а.с. 24/.
Таким чином, вимога щодо стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які позивач по справі посилається, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.
За правилами ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 768,40 гривень та 2000,00 гривень витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК, ст. ст. 11, 512-516, 625, 1187, 1191 ЦК України, Законом України «Про страхування», суд -
Позов задовольнити повністю.
Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (р/р НОМЕР_4 в ПАТ «КБ «ПриватБанк», МФО 320649) завдані збитки в порядку регресу в розмірі 10 506, 99 гривень, понесені судові витрати в розмірі 768, 40 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, що разом становить 13 275, 39 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников