Справа № 295/1965/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Державного казначейства України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 17.02.2021 року звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просив стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправного рішення про відмову у перерахунку пенсії за вислугу років, кошти у сумі 50 000,00 (п`ятдесят тисяч) грн., а також зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області списати у безспірному порядку на його користь зазначені вище суми коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.02.2021 року цивільну справу №295/1965/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Державного казначейства України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди надіслано за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2021 року дану справу передано судді Адамовичу О.Й. для розгляду.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 01.06.2002 Управлінням Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира йому призначена пенсія за вислугу років з розрахунку 90% від розміру місячної заробітної плати, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 (у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ, що діяла станом на 01.06.2002, далі - Закон №1789-ХІІ). У подальшому ст.50-1 Закону №1789-ХІІ , а також ч.20 ст.86 вказаного Закону були змінені та зазначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 03.03.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок пенсії, за результатами якої йому було відмовлено в перерахунку пенсії. У подальшому позивач звернувся з позовом до Житомирського окружного адміністративного суду, рішенням якого було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.03.2020 про відмову у перерахунку пенсії за вислугою років на підставі довідки прокуратури Житомирської області від 02.03.2020 / №18-241вих-20, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату з 13 грудня 2019 року пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Житомирської області №18-241вих-20 від 02.03.2020, без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше проведених виплат, виплативши різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугою років із 01.01.2020. Позивач зазначає, що внаслідок протиправності рішення відповідача він протягом тривалого часу був позбавлений належного пенсійного забезпечення, яке було гарантовано державою при його виході на пенсію, і на яке він мав законне сподівання. Неотримання пенсії у перерахованому вигляді для його та членів його сім`ї є суттєвим погіршенням матеріального становища, що в свою чергу вплинуло на його моральний і психологічний стан. Заборгованість по виплаті пенсії в належному розмірі за 2020 рік склала 372759,70 грн., виплата якої відкладена на невизначений строк, до якого він може і не дожити через свій вік і через що він постійно знаходиться в стресовому та подавленому стані. Отже, його моральні страждання знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку, пов`язаному з втратою єдиного доходу для існування та підтверджуються протиправною дією органу державної влади, що полягала у припиненні виплати пенсії, що встановлено рішенням суду. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння йому моральної шкоди.

22 березня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

19.04.2021 року від представника Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області Зубовського Д.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області в повному обсязі. Також зазначає, що Головне управління жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди йому не завдавало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, Головне управління не може нести відповідальність за дії або бездіяльність інших суб`єктів (а.с.44-45).

20.04.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області своїми діями не завдало йому будь-якої шкоди, проте, з його боку було правильно залучити його в якості співвідповідача, оскільки відповідно до покладених на нього завдань воно здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та в разі прийняття позитивного рішення суду може здійснювати дії спрямовані на його виконання (а.с. 50-52).

14.05.2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в особі заступника начальника відділу представництва інтересів в судах та інших органах юридичного управління Алексійчук В.В., надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку із безпідставністю. Також вказує, що Управління не ухилялося від виконання судового рішення, вчасно і в повному обсязі його виконало, а саме: проведено перерахунок з 13 грудня 2019 року пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Житомирської області №18-241вих-20 від 02.03.2020, без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше проведених виплат, виплативши різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугу років із 01.01.2020. Вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди, в даному випадку 50000,00 грн., можлива лише при доведенні того, що Управління ухилялося від виконання перерахунку. Але в діях Управління не вбачається будь-яких порушень закону, управління діяло в межах, на підставі та у спосіб, передбачених законами України, тому вважаємо, що вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою. Також, Управління вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення з Управління коштів, оскільки органи Пенсійного фонду України здійснюють перерахунок, виплату, призначення, поновлення виплати пенсії, і, маючи, як юридична особа, власні рахунки в фінансових установах, не може нести матеріальну відповідальність за правомірні дії в формі відшкодування з власних рахунків коштів для фізичних осіб (а.с.55-56).

18.05.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що його позов про відшкодування моральної шкоди пов`язаний не з ухиленням Управління від виконання судового рішення про перерахунок пенсії, як це помилково вважає Управління, а з прийняттям ним саме неправомірного рішення про відмову в перерахунку його пенсії, що підтверджено рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 у справі №240/7122/20. Внаслідок протиправності рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії він протягом тривалого часу був позбавлений належного пенсійного забезпечення, яке було гарантовано йому державою при його виході на пенсію, і на яке він мав законне сподівання. Неправомірність поведінки Управління суттєво вплинуло на його моральний і психологічний стан, завдаючи йому страждань і розчарувань, через це він знаходиться у стані постійного психічного напруження, стресу на нервозності, втратив душевний спокій, постійно знаходився у стані морального пригнічення і дискомфорту. Вказані обставини спричинили йому тяжку і болісну душевну травму та змусили його переглянути свої погляди на моральні цінності, внаслідок чого він відчуває та переживає глибоке відчуття несправедливості, розчарування у державі як правовій інституції, основною цінністю якої є людина, громадянин України. Тим самим йому завдано моральну шкоду (а.с.63-65).

Позивач у поданій заяві просив розгляд справи проводити без його участі, свій позов підтримує в повному обсязі (а.с.72).

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належно.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Посвідчення серії НОМЕР_1 с ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. (а.с.14).

02.03.2020 прокуратурою Житомирської області надано позивачу довідку №18-241вих-20 від 02.03.2020 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 (а.с.16).

03.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою за №3109/1260 від 03.03.2020 про перерахунок пенсії на підставі отриманої довідки (а.с.17-18).

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України прийнято рішення від 05.03.2020 про відмову йому в перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" (а.с.19-20).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2021 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.03.2020 про відмову у перерахунку пенсії за вислугою років на підставі довідки прокуратури Житомирської області від 02.03.2020 / №18-241вих-20, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести перерахунок та виплату з 13 грудня 2019 року пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Житомирської області №18-241вих-20 від 02.03.2020, без обмеження її максимального розміру та з урахуванням раніше проведених виплат, виплативши різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугою років із 01.01.2020 (а.с.21-26).

Відповідно до положень статті 11ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 у справі № 9901/377/18.

Крім того, у пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.»

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 425/793/19.

Вказана протиправність встановлена вищезазначеним судовим рішенням.

Крім того, на обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, перенесених внаслідок грубого порушення відповідачем Конституції України та Законів України і, як наслідок, його прав на належне пенсійне забезпечення, на право володіти належним йому майном, оскільки Відповідач-1 протягом певного часу безпідставно не виплачував йому пенсію, чим фактично позбавив позивача, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потребує постійного підтримання свого здоров`я, єдиного засобу до існування, що ставило його у становище постійного пошуку коштів на існування.

Суд вважає доведеним завдання позивачу вказаними протиправними діями та бездіяльністю Відповідача-1 значних моральних страждань та приниження його гідності, вину вказаного органу, а також причинний зв`язок між вказаною шкодою та протиправними діями Відповідача-1, виходячи з наступного.

Припинення виплати пенсії позивачу, за умови що вона є єдиним джерелом доходу позивача, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безстроково, що вбачається із наданої позивачем копії посвідчення, має вплив на його здоров`я, враховуючи похилий вік; позивачу завдано втрат немайнового характеру у вигляді душевних страждань, порушення звичайного способу життя, психологічного навантаження, втрати емоційної стабільності через тривогу за подальшу долю та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя позивачем, який змушений був протягом певного часу шукати інші джерела для забезпечення себе коштами для проживання.

Позивач був змушений звертатися до суду, вказане звернення до суду та очікування позитивного рішення на свою користь, його виконання зайняло тривалий час, протягом цього часу він змушений був докладати зусиль для організації свого життя, відчувати безпорадність і пригніченість від таких дій саме від державного органу, який має належно виконувати покладені на нього обов`язки.

Наведене є достатніми доказами того, що позивачу було завдано моральної шкоди, та суд погоджується із його доводами про порушення звичного способу життя та докладання додаткових зусиль в організації свого життя.

Для відновлення цих прав позивачу довелось звертатися до суду за захистом своїх прав, рішення якого Відповідач-1 хоча і виконав, як він зазначає у відзиві, у добровільному порядку, однак здійснив це лише після звернення з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, докази отримання коштів за перерахованою пенсією відсутні.

Однак, зважаючи на розмір пенсії позивача, суму коштів, яка підлягає виплаті за наслідками перерахунку пенсії, з огляду на середній розмір пенсії в країні, суд вважає, що само по собі відновлення становища позивача, яке існувало до порушень його прав, шляхом ухвалення судом рішення на користь позивача, в переважній мірі може компенсувати ОСОБА_1 завдану моральну шкоду.

Враховуючи характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалості часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану речей, тривалості часу усунення інших негативних наслідків та моральних страждань, суд вважає доведеним завдану позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області моральну шкоду у розмірі 4000 грн.

Суд вважає, що саме такий розмір з урахуванням відновлення становища позивача, яке існувало до порушень його прав відповідає характеру правопорушення, яке вчинене органом державної влади, його тривалості та вимог розумності і справедливості.

Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до частини другої статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній та юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державною у порядку, визначеному законом.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Отже, шкода, завдана органами Пенсійного фонду України, компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.02.2021 по справі №425/793/19.

Позивачем у цій справі позов пред`явлений як до Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, неправомірними діями якого було завдано моральну шкоду, так і до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області як до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та який здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки позивача було звільнено від сплати судових витрат під час подання позову, позов задоволено частково, то згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України вказані витрати компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Керуючись ст.ст.46,56 Конституції України, ст.ст. 22,23,1166,1167,1173 ЦК України, ст.25 БК України, керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,352,354,355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями Головного управління Пенсійного Фонду України у Житомирській області, 4000 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Держава Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, місцезнаходження за адресою: м. Житомир, вул. О.Ольжича, 7, .

Відповідач: Головне управління Державного казначейства України в Житомирській області, місцезнаходження за адресою: м. Житомир, вул. Святослава Ріхтера, 24, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 19.07.2021.