ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5797/21 Справа № 215/3058/19 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/3058/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року, яке ухвалено суддею Демиденком Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 грудня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 і зобов`язані сплачувати за поставлену позивачем теплову енергію згідно тарифів. За період з 01.12.2014 року по 01.02.2019 року у відповідачів утворилась заборгованість по сплаті послуг за централізоване опалення в сумі 38080,65 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» заборгованість по сплаті послуг за централізоване опалення в сумі 38080,65 грн., за період з 01.12.2014 року по 01.02.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» з кожного по 960,50 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у квартирі АДРЕСА_1 відповідачка ОСОБА_2 проживала лише у період з 05.12.2008 року по 30.10.2012 року, а з 18.11.2016 року взагалі знялася з реєстрації за вказаною адресою. Зазначає, що жодних послуг від КПТМ «Криворіжтепломережа» за вказаною адресою не отримувала та позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, однак, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції не вручив їй позовну заяву з ухвалою про відкриття провадження, вона була позбавлена можливості заявити про застосування наслідків пропуску позовної давності. Також, зазначає, що суд не зазначив у рішенні підстав для розгляду справи за відсутності відповідачів та, з урахуванням вимог ч.ч. 1,2 ст. 280 ЦПК України, був зобов`язаний ухвалити заочне рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 і зобов`язані сплачувати за поставлену позивачем теплову енергію згідно тарифів (а.с.7).

За період з 01.12.2014 року по 01.02.2019 року у відповідачів утворилась заборгованість по сплаті послуг за централізоване опалення в сумі 38080,65 грн. (а.с.6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку.

При цьому, судом першої інстанції не вирішувалося питання про застосування наслідків пропуску КПТМ «Криворіжтепломережа» позовної давності, оскільки таке клопотання до суду не надходило.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, а відповідачка ОСОБА_2 не уповноважена діяти від його імені та наполягає на тому, що вони проживають окремо та стосунки не підтримують, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючи та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 у період з 05 грудня 2008 року по 18 листопада 2016 року, а тому зобов`язана нести витрати по її утриманню не залежно від місця фактичного проживання, у зв`язку з чим колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що вона вибула з квартири у 2012 році, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору.

Разом з тим, згідно Акту від 15 липня 2021 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 постійно проживає у квартирі АДРЕСА_3 цього будинку з грудня 2012 року, а тому на неї не може бути покладено обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг, які надаються у квартирі АДРЕСА_1 , починаючи з 19 листопада 2016 року (після зняття з реєстрації за вказаною адресою), оскільки вона не являється споживачем цих послуг у розумінні ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Отже, позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, починаючи з грудня 2016 року задоволенню не підлягають, з вищенаведених підстав.

За період з грудня 2008 року по листопад 2016 року за адресою: АДРЕСА_4 , утворилась заборгованість по сплаті послуг за централізоване опалення в сумі 9 015, 16 грн., й на відповідачку ОСОБА_2 , як споживача цих послуг, має бути покладено обов`язок зі сплати цієї заборгованості.

Відповідачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить відмовити КПТМ «Криворіжтепломережа» в задоволенні заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим заявила про застосування позовної давності у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Лише той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 317/3698/15-ц; постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга відповідачки ОСОБА_2 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом без вручення їй позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження, що позбавило її можливості заявити про застосування позовної давності у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2019 року КПТМ «Криворіжтепломережа» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, зазначивши, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.2).

Суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 1 ст. 187 ЦПК України, не витребував інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів, які є фізичними особами та не мають статусу підприємця.

При цьому, вважаючи, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , копія позовної заяви та ухвала про відкриття провадження у справі були направлені відповідачці ОСОБА_2 саме за цією адресою.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 довела суду апеляційної інстанції належними та допустимими доказами, що за цією адресою, станом на час розгляду даної справи судом першої інстанції, як і на теперішній час, вона не проживає, а тому наявні підстави для вирішення апеляційним судом заяви останньої про застосування позовної давності, яку вона не зявляла у суді першої інстанції з об`єктивних, незалежних від неї обставин, й доводи апеляційної скарги в цій частині є прийнятними.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України Про теплопостачання.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Позивач звернувся до суду з позовом 04 червня 2019 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по травень 2016 року включно.

На підставі зазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2 за період до червня 2016 року, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з червня 2016 року по листопад 2016 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню в частині задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, як солідарного боржника з ОСОБА_1 , з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суми заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_4 , за період з червня 2016 року по листопад 2016 року, у розмірі 1 759,56 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 88,37 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (1 921,00 грн. судовий збір сплачений за подання позовної заяви (а.с. 1) х 4,6% (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 88,37 грн.), а тому колегія суддів змінює рішення суду в цій частині та зменшує розмір судового збору, стягнуто з ОСОБА_2 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» з 960,50 грн. до 88,37 грн.

Крім того, з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 748,95 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (2 881,50 грн. судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги (а.с. 27,41) х 95,4% (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 2 748,95 грн.).

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 , як солідарного боржника з ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 , як солідарного боржника з ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , як солідарного боржника з ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_4 , за період з червня 2016 року по листопад 2016 року, у розмірі 1 759 (одна тисяча сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», зменшивши цей розмір з 960,50 гривень до 88 (восьмидесяти восьми) гривень 37 (тридцяти семи) копійок.

В задоволенні інших позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_2 , як солідарного боржника з ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення - відмовити.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення - залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 2 748 (дві тисячі сімсот сорок вісім) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: