Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2021 Справа №607/7611/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Позняка В.М.,

За участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, просить стягнути в його користь 200000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 грудня 2020 року в приміщенні аеропорту міста Дніпра начальником відділу поліції аеропорту Дніпровського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області підполковником поліції ОСОБА_3 була винесена постанова серії АА №261237 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 , згідно якої останній перебував в приміщенні аеропорту міста Дніпра без засобів індивідуального захисту, а саме без маски чим порушив п.1.1 Постанови Кабінету Міністрів України №647 від 22.07.2020 року. За наслідками винесеної постанови до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 гривень. Вважаючи дії підполковника поліції ОСОБА_3 неправомірними, а постанову незаконною, позивач звернувся в суд для захисту своїх порушених прав та законних інтересів. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року у справі №932/14296/20 скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА №261237 від 12 грудня 2020 року за ч.2 ст.44-3 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

У зв`язку із винесенням незаконної постанови йому були завдані сильні хвилювання з приводу необґрунтованого накладення штрафу. Відповідач, знаючи про перебування в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, направив спірну постанову в органи державної виконавчої служби за місцем проживання позивача про примусове стягнення штрафу. В ході здійснення виконавчого провадження було накладено арешт на його майно, зокрема карткові рахунки. Тому перебуваючи за кордоном з 19 лютого 2021 року по 01 березня 2021 року, позивач був позбавлений можливості здійснювати розрахункові операції по своєму картковому рахунку, зокрема, не міг здійснювати розрахунки за товари і послуги для себе та членів своєї сім`ї. Це спричинило великі труднощі під час перебування за кордоном. З відкриттям виконавчого провадження починаючи з 24 лютого 2021 року по 01 квітня 2021 року він знаходився в Єдиному реєстрі боржників Міністерства юстиції України, що призвело до обмеження його прав стосовно відчуження та придбання корпоративних прав і як наслідок втрати довіри та авторитету з боку його партнерів. Вищенаведені обставини відбувалися в період коли спірна постанова про накладення адміністративного стягнення була уже скасована судом. Таким чином незаконними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав внаслідок необґрунтовано складених протоколу та постанови, неправомірного звинувачення у вчинені правопорушення, що змусило звертатися за захистом своїх прав та інтересів до суду, що тягло за собою, душевні страждання, переживання, зміну способу життя.

У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду на 15 липня 2021 року.

12 липня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_2 та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку, визначеному законом, а тому виходячи з того, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України, кошти в розмірі 200 000 грн. підлягають стягненню з держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок коштів виділених на утримання державних органів. Крім того, позивач, обґрунтовуючи завдання йому моральної шкоди, не надав до суду жодного доказу спричинення йому моральних страждань, які він зазнав у зв`язку з незаконними, на його думку, діями начальника ВП в аеропорту Дніпровського ВП ГУНП ОСОБА_3 Зокрема, у позові не зазначено співвідношення розміру моральної шкоди позивача залежно від характеру та обсягу його душевних страждань, характеру немайнових витрат, можливості їх відновлення, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступеню зниження його престижу, ділової репутації, часу та зусиль, які необхідні для відновлення попереднього стану. Також рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року у справі №932/14296/20 дії посадової особи при складанні протоколу про адміністративне правопорушення незаконними не визнавалися, тому на сьогоднішній день відсутнє будь-яке судове рішення, яким було б визнано дії начальника ВП в аеропорту Дніпровського ВП ГУНП ОСОБА_3 незаконними. Тому у задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив суд їх задоволити.

В судове засідання представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, попередньо надіславши на адресу суду відзив на позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дослідив такі докази та встановив такі обставини справи.

12 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_2 складено постанову серії ГАА №261237 по справі про адміністративне правопорушення передбачене частиною другою статті 44-3 КУпАП.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року у справі №932/14296/20 скасовано постанову про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення серії ГАА №261237 від 12 грудня 2020 року за ч.2 ст.44-3 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

24 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Маців Р.І. на виконання постанови серії ГАА №261237 від 12 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження №64622426 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області штрафу.

Постановою старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Маців Р.І. від 24 лютого 2021 року в рамках виконавчого провадження № 64622426 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 .

Згідно довідки №EC6S68DICJCT6T9R виданої АТ КБ «Приватбанк» 20 квітня 2021 року, починаючи з 25 лютого 2021 року по картковому рахунку ОСОБА_2 була обмежена сума для використання в розмірі 170 грн., яка станом на 16 квітня 2021 року в ході здійснення виконавчого провадження №64622426 була знята.

Як вбачається з інформаційного листа Державної прикордонної служби України №Т/Л-4709 від 13 квітня 2021 року ОСОБА_5 в період з 19 лютого 2021 року по 01 березня 2021 року перебував за межами України.

До позовної заяви також долучено витяг з Єдиного реєстру боржників у якому наявна інформація про боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №64622426.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2021 року у справі №932/14296/20, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 44-3 КУпАП відносно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинним рішенням суду порушення законного порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України.

Здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказані провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Також, відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Тому не заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність будь-яких доказів протиправності діянь працівника поліції.

Крім того у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19), від 01 липня 2020 в справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача у розмірі 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, які підлягають стягнення з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Щодо доводів сторони відповідача про необхідність пред`явлення вимоги про стягнення моральної шкоди до Державної казначейської служби України та залучення її до участі у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК України чи іншого законодавства.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди.

Згідно з частиною 2 статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 4 Закону відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року, № 215 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно підпункту 3 пункту 3 вказаного Положення казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц зробила висновок про те, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Разом з цим Велика Палата у вищевказаній постанові зазначила, що незалучення Державної казначейської служби України та її територіальних органів не може бути єдиною підставою для відмови у позові.

Крім того, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейство чи його територіального органу.

Тому враховуючи відсутність однозначної правової позиції та правового регулювання з приводу участі у справах даної категорії органів казначейства, суд не вбачає приводу для відмови у позові з цих підстав.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10 - 13, 76-82, 89, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 2 000 гривень моральної шкоди.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, місцезнаходження: вул. Троїцька, 20-а, м. Дніпро, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108866.

Повний текст рішення виготовлено 20 липня 2021 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк