Ухвала

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 405/7671/17

провадження № 61-11253ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 серпня 2017 року о 15 год 05 хв ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «Рута», державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 , на вул. Вокзальній у м. Кропивницький, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «Toyota», державний номер НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_3 залишив місце ДТП, чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені статтями 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Кіровського районного суд м. Кіровограда від 02 жовтня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень.

Згідно зі звітом від 07 вересня 2017 року, виконаним суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , майновий збиток, завданий йому, як власнику автомобіля «Тоуоtа Саmrу», внаслідок пошкодження транспортного засобу, складає 33 947,24 грн.

Посилаючись на те, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала, при цьому, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а й іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок, просив стягнути солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на свою користь 33 947,24 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2018 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі як співвідповідачів ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - ТОВ «СТ «Домінанта»).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2019 року провадження у цій справі у частині вимог до ОСОБА_4 закрито.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2019 року позов залишено без задоволення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що сторони не надали доказів на підтвердження факту виконання або невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП. При цьому, правом на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів не скористалися, а тому суд позбавлений можливості встановити наявність або відсутність обов`язку страховика здійснити відповідне страхове відшкодування в частині відшкодування майнової шкоди завданої автомобілю. Що стосується вимоги про відшкодування збитків завданих втратою товарного вигляду пошкодженого в ДТП автомобіля, то вона не ґрунтується на доказах.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 02 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2019 року скасовано к частині вирішення позову до ОСОБА_1 , ТОВ «СТ «Домінанта». Ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16 245,24 грн к рахунок втрати товарної вартості автомобіля. Стягнуто з ТОВ «СТ «Домінанта» на користь ОСОБА_2 17 702,00 грн на відшкодування майнової шкоди. У частині вирішення позову до ОСОБА_3 рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до страхової компанії у межах строків, передбачених підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку чим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування майнової шкоди ТОВ «СТ «Домінанта» - страховика цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 - володільця транспортного засобу «Рута-20», є помилковим. Позивачем доведено наявність підстав для стягнення із страховика на його користь 17 702,00 грн на відшкодування майнової шкоди (реальні збитки), завданої внаслідок ДТП, належному йому автомобілю «Toyota», державний номер НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), яка згідно з експертного дослідження складається з вартості ремонтно-відновлюваних робіт - 10 080,00 грн та вартості необхідних для ремонту матеріалів - 7 622,00 грн. Шкода втрати товарної вартості має бути відшкодованою володільцем джерела підвищеної відповідальності «Рута-20», який завдав цю шкоду - ОСОБА_1 , роботодавцем ОСОБА_3 , який керував вказаним транспортним засобом і судовим рішенням визнаним винним у вчиненні ДТП.

05 липня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 червня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди у розмірі 33 947,24 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Щодо доводів заявника про те, що справа має виняткове значення для нього, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості значення є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має виняткове значення для нього.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик