Справа № 473/5673/14-ц
УХВАЛА

іменем України

"22" липня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при здійсненні виконавчих проваджень №29399756 (відкритого на виконання судового рішення у справі №1407/2-143/2011 за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави, стягнення штрафів) та №59248831 (відкритого на виконання судового рішення у справі №473/5673/14-ц за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором).

Ухвалою суду від 19 липня 2021 року роз`єднано вимоги скарги на дії державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при здійсненні виконавчих проваджень №29399756 (відкритого на виконання судового рішення у справі №1407/2-143/2011 за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави, стягнення штрафів) та №59248831 (відкритого на виконання судового рішення у справі №473/5673/14-ц за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором) шляхом виділення скарги на дії державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при здійсненні виконавчого провадження №29399756 (відкритого на виконання судового рішення у справі №1407/2-143/2011 за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет застави, стягнення штрафів) в самостійне провадження.

В порядку уточнення вимог ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала уточнену скаргу на дії державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в якій зазначено, що заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 січня 2015 року у справі №473/5673/14-ц за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року) з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №51-14П/2008 від 21 березня 2008 року у розмірі 144 227,59 грн. Між сторонами розподілено судові витрати.

На підставі рішення стягувач отримав виконавчий лист, що був пред`явлений ним до примусового виконання та на час розгляду справи знаходиться на виконанні у Вознесенському МРВ ДВС.

Зокрема, на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження №59248831 (відкрите з метою виконання судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду цивільної справи за №473/5673/14-ц), в межах якого постановою головного державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Червоної Я.В. від 16 березня 2020 року було накладено арешт на грошові кошти на банківському рахунку заявниці в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 зі спеціальним режимом використання (для зарахування пенсії).

Враховуючи те, що банківський рахунок для зарахування пенсії є рахунком зі спеціальним режимом використання, накладення арешту на кошти боржника, що розміщені на такому рахунку, заборонено законом, а державний виконавець ігнорує законні вимоги ОСОБА_1 щодо зняття арешту з вказаного рахунку та коштів, а тому заявниця просила визнати неправомірними дії державного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти, розміщені на банківському рахунку в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 та зобов`язати виконавця зняти арешт з вказаних коштів, а також поновити їй строк для звернення до суду зі скаргою, посилаючись на пропущення строку звернення зі скаргою до суду з поважних причин (у зв`язку з невчасним отриманням копії постанови про арешт та введенням на території України карантинних норм та обмежень).

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явилися, проте останній надіслав на електронну адресу суду клопотання про розгляд скарги без його участі.

Державний виконавець Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Червона Я.В. в судове засідання не з`явилася, проте начальник Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав суду заяву про розгляд справи без участі представника служби.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі заявниці та представників сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 22 січня 2015 року у справі №473/5673/14-ц за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 квітня 2015 року) з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №51-14П/2008 від 21 березня 2008 року у розмірі 144 227,59 грн. Між сторонами розподілено судові витрати.

На підставі рішення стягувач отримав виконавчий лист, що був пред`явлений ним до примусового виконання та на час розгляду справи знаходиться на виконанні у Вознесенському МРВ ДВС.

Зокрема, на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження №59248831 (відкрите з метою виконання судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду цивільної справи за №473/5673/14-ц), в межах якого постановою головного державного виконавця Вознесенського МРВ ДВС Червоної Я.В. від 16 березня 2020 року було накладено арешт на грошові кошти на банківському рахунку заявниці в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

Згідно копій довідок АТ КБ «ПриватБанк» від 18 січня 2021 року та від 04 лютого 2021 року (а.с. 217, 218), а також копії відповіді ГУ ПФУ в Миколаївській області від 12 березня 2021 року №1400-0402-8/17704 та копії довідки ГУ ПФУ в Миколаївській області від 12 березня 2021 року №1400-0402-8/17676 (а.с. 219, 220) банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , є рахунком для зарахування пенсії, проте на вказаний рахунок можуть зараховуватися кошти з іншим цільовим призначенням.

З матеріалів справи вбачається, що представник заявниці ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця з заявою про зняття арешту, накладеного на грошові кошти, розміщені на вказаному рахунку.

Проте листом від 16 квітня 2021 року за вих. №7972/91-36/1 державний виконавець Вознесенського МРВ ДВС Червона Я.В. відмовила представнику заявниці у знятті арешту з грошових коштів, розміщених на банківському рахунку в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 з тієї підстави, що з моменту зарахування коштів на рахунок отримувача вони втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат) та набувають статусу вкладу щодо якого відсутні обмеження щодо арешту в межах виконавчого провадження.

Ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Ч.ч. 1-3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Аналогічно, відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Таким чином, чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань із пенсійних виплат, а тому арешт пенсійних коштів особи після вирахування з них заборгованості за судовим рішенням суперечить вимогам закону, позбавляє боржника власника таких коштів джерел до існування та порушує його право на соціальний захист.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 642/6675/18 та від 17 лютого 2021 року у справі № 756/8861/18 (ухвалених за скаргами боржників на дії державних виконавців у виконавчому провадженні).

За встановлених обставин, суд вважає, що дії державного виконавця щодо накладення арешту на пенсійні виплати боржника ( ОСОБА_1 ), з яких вже здійснено утримання з метою погашення заборгованості за виконавчим листом, не відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ЦПК України).

Суд з урахуванням положень п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України вбачає підстави для поновлення заявниці строку для подачі скарги до суду, оскільки визнає причини їх пропуску поважними (невчасне отримання боржником копії постанови про накладення арешту на рахунки боржника) і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання (ст. 453 ЦПК України).

За встановлених обставин, скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258-260, 449-451, 453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на подачу скарги на дії державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Червоної Я.В. щодо винесення в межах виконавчого провадження №59248831 постанови про арешт коштів боржника від 16 березня 2020 року - в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , розміщені на банківському рахунку в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 .

Зобов`язати головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Червону Я.В. (або іншу посадову особу Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в провадженні якої знаходиться виконавче провадження) зняти арешт з грошових коштів ОСОБА_1 , розміщених на банківському рахунку в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що накладений в межах виконавчого провадження №59248831 на підставі постанови про арешт коштів боржника від 16 березня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: О.В. Вуїв