Справа № 452/3588/19
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

"26" лютого 2021 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Галина В.П.,

секретар судового засідання Задорожна В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

за участю представника позивачки ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом посилаючись на те, що в період з 27 грудня 1999 року по 6 серпня 2019 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06.08.2019 року про розірвання шлюбу. За час спільного подружнього життя з відповідачем було придбано однокімнатну житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 23.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Копистянським Ю.Р., зареєстрованим в реєстрі за №3125, зареєстрована в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10.11.2009 року, реєстраційний номер 2279579, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Із довідки про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна №375 від 10.09.2019 року Самбірського МБТІ відомо, що загальна інвентаризаційна вартість нерухомого майна становить 95299,00 грн. Вартість Ѕ частини квартири становить 47649,50 грн. - ціна позову.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.11.2019 року відомо, що житлова квартира АДРЕСА_2 , не обтяжена забороною, арештом та іпотекою, а отже може бути предметом поділу.

Відповідач заперечує право позивачки щодо спільної сумісної власності на вищевказану квартиру, не допускає її до квартири, а отже не бажає провести поділ спільного майна у добровільному порядку.

Оскільки, між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна, набутого за час шлюбу, однокімнатна квартира не може бути реально поділена між ними, тому способом поділу даного майна є визнання ідеальних часток подружжя в цьому майна - по 1/2 частині за кожним.

Із врахуванням наведеного просить постановити рішення, яким майно набуте сторонами за час спільного подружнього життя поділити та визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,3 кв.м., житловою площею 14,4 кв.м.; а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

02.07.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він заперечує позовні вимоги ОСОБА_1 та вважає їх безпідставними з огляду на таке. 27.12.1999 року між ним та позивачкою було укладено шлюб. В подальшому рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06.08.2019 року шлюб між ними розірвано.

В період шлюбних відносин ним була придбана квартира по АДРЕСА_1 , яка є предметом даного спору та яка належить йому на праві власності. Зазначена квартира була придбана ним за особисті кошти та не підлягає поділу. Він із 18.04.2004 року по 12.12.2004 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (20 окремий вертолітний загін українського миротворчого контингенту місії Організації Об`єднаних Націй у Сьєрра-Леоне м.Хастінгс). В період участі у миротворчій місії (квітень 2004-грудень 2004 рр.) отримав грошову винагороду у розмірі 4 896,31 доларів США. Також, під час проходження служби у миротворчому контингенті, він, ОСОБА_2 отримав добові на побутові потреби у розмірі 1413,69 доларів США. Всього відповідач отримав особистої винагороди у розмірі 6310,00 доларів США.

10.11.2009 року ОСОБА_2 придбав житло по АДРЕСА_1 вартістю, згідно договору купівлі-продажу за 43500 грн. Придбав своє житло за кошти отримані за участь у миротворчій місії ООН (особисту винагороду за участь у місії).

У період участі відповідача у миротворчій місії, за ним зберігалася середня заробітна плата, яку отримувала позивачка та за рахунок чого забезпечувала себе та дитину.

Отже, відповідач утримував свою сім`ю на час своєї відсутності (участі у миротворчій місії) та вкладав кошти у її добробут.

Враховуючи наведене, просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього в повному обсязі.

18.08.2020 року позивачкою ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якому вона зазначила про необґрунтованість заперечень відповідача, які не спростовують спільність сумісної власності у спірній житловій квартирі. Грошові кошти, які відповідач періодично отримував за період участі у миротворчому контингенті з 18.04.2004 р. по 12.12.2004 р. є видом його грошового забезпечення заробітної плати, яка є доходами, що визнаються об`єктом спільної сумісної власності. Крім того, не підтверджено факт, що саме ці кошти пішли на придбання квартири. Позивачка ОСОБА_1 в період з 03.12.2007 року по 31.12.2009 року працювала інженером з нормування праці у ВАТ «Укртелеком», За вказаний період її заробітна плата становила 62038,00 гривень, що згідно курсу НБУ 100 дол. = 800,5000 грн., станом на 23.10.2009 року (дата укладення договору купівлі-продажу) становила сума - 7298,59 дол. США., що є значною сумою вкладення у придбання квартири.

03.09.2020 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, в якому вказав, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. На думку відповідача, він у своєму відзиві повністю довів факт придбання квартири за кошти отримані як винагороду за участь у миротворчій місії, а також довів той факт, що його дружина (позивачка) у час його відсутності (участі у миротворчій місії) повністю перебувала на його утриманні та розпоряджалася його щомісячним грошовим забезпеченням (заробітною платою) на задоволення власних (сімейних) потреб.

Факт працевлаштування позивачки на час перебування у шлюбі не свідчить про придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя. Вона жодним допустимим доказом не довела факт отримання зазначеної нею заробітної плати, а також факт участі саме цими грошима в купівлі спірної квартири. Тому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник позивачки адвокат Довбак О.Я. під час розгляду справи по суті у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Додатково пояснив, що позивачка звернулась до суду із позовом про розподіл майна подружжя, яке вона вважає, що підлягає розподілу і наявне у відповідача, а саме квартира згідно викладених нею позовних вимог. Згідно даних технічного паспорта вважає, що їй належить Ѕ частина даної квартири вартістю 47 649,50 грн. Ця квартира, придбана у 2009 році згідно договору купівлі-продажу, на ім`я відповідача. Позивачка вважає, що квартира була придбана за час шлюбу і за спільні кошти, подала документ про її місце праці та про нараховану заробітну плату. Просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, яка була придбана за час шлюбу і яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав. Додатково пояснив, що в період з квітня 2004 року по грудень 2004 року він знаходився у відрядженні в місії ООН і заробив певну суму коштів, яка є основною і повною частиною коштів при купівлі спірної квартири. Доказами того є долучені ним довідки, зокрема з банку. Вказана квартира була придбана за його особисті кошти, які він знімав з рахунків, в касі банку у присутності дружини та продавця квартири. Ці кошти, це його преміювання, зароблене ним під час виконання місії ООН. На даний час його та позивачки сину виповнилось 18 років.

Представник відповідача адвокат Золотухін О.О. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Додатково пояснив, що у 2004 році відповідач перебував у миротворчій місії у Сьєрра-Леоне, м. Хастінгс і відповідно отримав грошову винагороду. Під час перебування в миротворчій місії він отримував грошове забезпечення за місцем своєї основної праці, тобто у військовій частині. В період з початку його миротворчої місії і до її закінчення, відповідач отримав 6 310 доларів США, які накопичувались на його валютному рахунку. Після повернення з миротворчої місії відповідач зняв кошти у зв`язку з хитким економічним становищем, певний період тримав їх вдома, згодом ці кошти поклав на депозит. З того часу знімав кошти і клав на наступний депозит, що доводиться долученими до справи довідками. Як видно з виписки з банківського рахунку, позивачка користувалась грошовими коштами, а саме заробітною платою, яка виплачувалась ОСОБА_2 у військовій частині. Тобто під час перебування у миротворчій місії і отримуючи там винагороду, відповідач повністю утримував свою сім`ю, забезпечував її належно фінансово і позивачка не потребувала ніяких додаткових коштів, оскільки іншого не заявлено. У 2009 році ОСОБА_2 за власні кошти придбав однокімнатну квартиру в м. Самборі. Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 252 від 10.05.2006 року, фінансове управління Генерального штабу збройних сил України здійснює оформлення документів для відкриття поточних рахунків для нарахування щомісячної грошової винагороди в іноземній валюті та грошового забезпечення в національній валюті військовослужбовцям миротворчого персоналу. Тобто є винагорода в іноземній валюті, та грошове забезпечення в національній валюті. Грошове забезпечення в національній валюті повністю забезпечувало сім`ю ОСОБА_2 . Особисту винагороду за участь в іноземній місії, відповідач використав для купівлі спірної квартири. Окрім того, відповідно до наказу Міністерства оборони України № 840 від 28.12.2011 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 січня 2012 р. за № 125/20438, Про затвердження Інструкції з організації участі національних контингентів (персоналу) Збройних Сил України, передбачено, що щомісячна грошова винагорода в іноземній валюті військовослужбовцям зі складу національних контингентів зараховується.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю чоловіка або дружини є премії та нагороди, які вони отримали за особисті заслуги. Також низка позицій Верховного суду вказує на те, що суд має з`ясовувати джерело набуття спірного майна під час його поділу. Зважаючи на те, що суду було надано всі оригінали довідок Збройних сил, витягу з банківських рахунків, про те, що ОСОБА_2 перебував у миротворчій місії, отримав грошову винагороду особисто за особисті заслуги, а саме участь у миротворчій місії, в той час забезпечувавши свою сім`ю своїм основним грошовим забезпеченням, яке оплачувалось з військової частини по місцю основної роботи, вважають, що позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідач купив квартиру за особисті кошти, зароблені ним як особиста винагорода в миротворчій місії.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав:

Із копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились 29.12.1999 року. (а.с. 14).

Від спільного шлюбу сторін народився син, який на час розгляду даної справи є повнолітнім.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 23.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Копистянським Ю.Р. відомо, що ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 , діючи за згодою своєї дружини ОСОБА_1 купив у продавця квартиру за номером АДРЕСА_2 зі сплатою обумовленої грошової суми, а саме 43 500 грн., які в повній сумі сплачені покупцем продавцю при підписанні цього договору, після узгодження його умов. Згідно даних Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та Технічного паспорту квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 14,4 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири складає 31,3 кв.м. (а.с. 5-6).

Із даних Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2014 року та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Руєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.11.2019 року відомо про реєстрацію права власності майна, а саме квартири АДРЕСА_2 ; власник ОСОБА_2 ; форма власності приватна; розмір частки 1/1. Вказана квартира не обтяжена забороною, арештом та іпотекою ( а.с. 7-10).

Із копії технічного паспорта на вищевказану квартиру відомо про план квартири, її технічну характеристику ( а.с. 11-12).

Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06.08.2019 року (справа №452/2095/19), шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 15).

Із довідки виданої у військовій частині НОМЕР_1 від 09.12.2004 року № 567 відомо, що ОСОБА_2 з 18.04.2004 року по 12.12.2004 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (20 окремий вертолітний загін українського миротворчого контингенту місії Організації Об`єднаних Націй у Сьєрра-Леоне, м.Хастінгс) (а.с. 31).

Як вбачається із довідки виданої у військовій частині НОМЕР_3 18.11.2019 року №1408, на утриманні ОСОБА_2 знаходиться сім`я у складі двох осіб. Син ОСОБА_6 15.09.2002 року. (а.с. 33).

Із копії посвідчення серія НОМЕР_4 відомо, що у ОСОБА_2 є пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. (а.с. 34).

Згідно копії трудової книжки серія НОМЕР_5 , виданої ОСОБА_1 відомо про місця її працевлаштувань. Зокрема відомо, що ОСОБА_1 в період з 03.12.2007 року по 31.12.2009 року працювала інженером з нормування праці ВАТ «Укртелеком», що підтверджується записами у її трудовій книжці. Також долучені довідки про нараховану їй заробітну плату за вказаний період. (а.с. 38-40, 107-109, 11-114).

Із копії повідомлення та рапорту Самбірського ВП ГУНП у Львівській області за листопад 2019 року відомо про складення адміністративного протоколу за ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) відносно ОСОБА_2 , заявницею є ОСОБА_1 , яка повідомила про сварку з чоловіком, що добровільно не впускав її в спірну квартиру, закривши двері з середини. (а.с. 48-49).

Дані архівної довідки виданої галузевим державним архівом Міністерства оборони України від 05.06.2020 року містять інформацію щодо нарахування грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з травня по грудень 2004 року. (а.с. 80).

Із виписок по карткових рахунках ОСОБА_2 відомо про рух коштів у банківських установах за 2004, 2005, 2007, 2008 рр. (а.с. 81-89).

Згідно довідки виданої у військовій частині НОМЕР_3 від 30.06.2020 року відомо про розмір грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 за період 2005-2012 рр. (а.с. 91).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вимоги статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
У відповідності до вимог ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно п.21-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно висновку, зробленого Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, підтверджений у Постанові Верховного суду від 18.06.2018 року у справі №711/5108/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), «Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті».

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.» (Висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та підтверджений Верховним Судом у постанові від 18.06.2018 року справа № 711/5108/17).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 22.02.2021 року справа № 264/2232/19, «правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим з подружжя, який її спростовує.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України».

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Із врахуванням вищенаведеного слід зазначити таке.

Відповідач у своєму відзиві, а також в судовому засіданні зазначав, що всі кошти для купівлі квартири є його особистими коштами, його винагородою за період перебування в місії ООН, а отже майно не підлягає поділу. Однак, грошові кошти, які відповідач періодично отримував за період участі у миротворчому контингенті з 18.04.2004 року по 12.12.2004 року є видом його грошового забезпечення - заробітної плати, яка відповідно до ч.2 ст. 61 СК України є доходами, які визнаються об`єктом спільної сумісної власності.

З прикладеної відповідачем довідки «про грошове забезпечення військовослужбовця» від 30.06.2020 року відомо, про суму заробітної плати ОСОБА_2 за період з 2005 по 2012 рік. З архівної довідки відомо про суму грошового забезпечення ОСОБА_2 в період з травня по грудень 2004 року.

Отже, періодичні доходи, які отримував ОСОБА_2 , в тому числі в період його миротворчої місії з 18.04.2004 року по 12.12.2004 року є видом грошового забезпечення, яке визнається спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, не підтверджено факт, що саме ці кошти пішли на придбання квартири 23.10.2009 року.

Також слід зазначити, що позивачка, ОСОБА_1 в період з 03.12.2007 року по 31.12.2009 року працювала інженером з нормування праці ВАТ «Укртелеком», що підтверджується записами у її трудовій книжці, що є в матеріалах справи. За вказаний період отримувала заробітну плату, що відомо із поданих нею роздруківок.

Враховуючи наведене, твердження відповідача про те, що лише він забезпечував сім`ю і заробленими ним коштами було придбане житло - не відповідає дійсності.
Окрім того, не залежно від того чи працював другий з подружжя чи вів доглядав за дітьми, спільно набуте майно підлягає поділу, відповідно ч. 1 ст. 60 СК України.
Відповідач під час розгляду справи не довів факту купівлі квартири саме за особисті кошти, що були зароблені лише ним, оскільки факт, на який посилається відповідач (проходження служби у складі миротворчого контингенту) мало місце з 18.04.2004 року по 12.12.2004 року, а спірна квартира була придбана 23.10.2009 року. Окрім того, слід зазначити, що купівля квартири відбувалась за згодою позивачки, про що відображено в самому договорі і як зазначив відповідач в судовому засіданні, що дружина була присутня при передачі коштів у банку продавцю при придбанні спірної квартири.
Всі кошти, зароблені подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачем не доведено, що спірна нерухомість придбана у 2009 ролці за його особисті кошти, які перебували на депозитному рахунку в банку. Вказані кошти розміщені на депозитному рахунку у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем.

Враховуючи усе вищенаведене в сукупності суд дійшов до висновку, що пред`явлений ОСОБА_1 позов є підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі заявлених нею позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , право власності на Ѕ частину житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,3 кв.м., житловою площею 14,4 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Повне судове рішення буде складено 09.03.2021 року.

Суддя