Справа № 450/2453/20 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/506/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2020 року в складі судді Мельничук І.І. у справі за заявою Військової частини НОМЕР_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання,-

встановив:

У серпні 2020 року заявник Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду із заявою, просив поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа № 6 від 04.06.2002 до виконання, виданого військовим місцевим судом Львівського гарнізону про стягнення заборгованості за втрату військового майна з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 в розмірі 11484,69 грн.
В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що вироком військового місцевого суду Львівського гарнізону від 05 лютого 2002 року визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 410 ч. 2 та 411 ч. 2 КК України та засуджено до позбавлення волі колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Цивільний позов військового прокурора задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 11 484 грн. 69 коп.
04.06.2002 заступник голови військового місцевого суду Львівського гарнізону скерував лист № 2033 на адресу слідчого ізолятору Державного департаменту з питань виконання покарань у Львівській області щодо виконання виконавчого листа № 6 від 04.06.2002 про стягнення з засудженого ОСОБА_1 11 484 грн. 69 коп. на користь військової частини НОМЕР_1 в солідарному порядку з засудженим по цій же справі ОСОБА_2
05.07.2002 військовою частиною НОМЕР_1 отримано повідомлення № 2322 заступника голови військового місцевого суду Львівського гарнізону про те, що виконавчий лист № 6 відносно ОСОБА_1 направлено в СІЗО № 19 УДДУПВП у Львівській області за адресою: АДРЕСА_1 , де він і відбуває покарання.
02.10.2003 військовою частиною НОМЕР_1 на адресу слідчого ізолятора Державного департаменту з питань виконання покарань у Львівській області скеровано запит № 640 стосовно відшкодування завданих матеріальних збитків державі з засудженого ОСОБА_1 та з`ясування причин по яких не проводились утримання коштів, на що отримано відповідь №7475 від 21.10.2003 про те, що ОСОБА_1 звільнений 29.05.2003. Виконавчий лист відправлений 02.06.2003 за № Я-4 у військовий суд Львівського гарнізону.
06.11.2003 військова частина НОМЕР_1 скерувала запит № 730 начальнику СІЗО №19 УДДУПВП у Львівській області стосовно надання інформації, а саме: адреси, за якою 29.05.2003 звільнився ОСОБА_1 .
Також, 06.11.2003 військова частина НОМЕР_1 скерувала запит № 731 голові військового місцевого суду Львівського гарнізону стосовно надання інформації про отримання виконавчого листа та подальше впровадження його в дію по місцю проживання (знаходження) боржника.
Повторні запити № 183, № 184 були скеровані 01 квітня 2004 року на адреси вищевказаних установ, на які отримано відповіді, що виконавчий лист № 6 про стягнення з ОСОБА_1 11 484 грн. 69 коп. знаходиться на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції, ОСОБА_1 вибув за адресою: с. Звенигород, Пустомитівського району Львівської області.
29.03.2005 військова частина НОМЕР_1 скерувала запит № 189 начальнику ВДВС Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області про надання інформації стосовно причин невиконання виконавчого листа, при цьому 13.05.2005 отримано відповідь №2718/05 про те, що виконавчі документи у відділ ДВС Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області на виконання не надходили.
27.09.2005 військова частина скерувала виконавчий лист № 6 від 04.06.2002 начальнику ДВС Пустомитівського РУЮ у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 11 484 грн. 69 коп. на користь військової частини НОМЕР_1 .
Постановою державного виконавця від 06.10.2005 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та надано боржнику добровільно виконати в термін до 13.10.2005.

22.12.2005 військова частина НОМЕР_1 скерувала запит № 949 стосовно ходу виконання виконавчого листа № 6 від 04.06.2002 та прийняття мір стосовно погашення боргу. Повторні запити з даного приводу були скеровані військовою частиною НОМЕР_1 за вих. № 277 від 29.03.2006 та № 559 від 30.06.2006.

Згідно повідомлення голови військового місцевого суду Львівського гарнізону № 1455 від 27.09.2006 виконавчий лист № 6 від 04.06.2002 знаходився на виконанні в Державній виконавчій службі Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області, при цьому був повернутий на адресу військової частини НОМЕР_1 без виконання, так як у боржника відсутнє майно, на яке можна було б звернути стягнення.
20.11.2006 військова частина НОМЕР_1 отримала постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.
Починаючи з 2007 року по серпень 2014 року включно військова частина НОМЕР_1 повторно пред`являла виконавчий лист № 6 від 04.06.2002 до виконання та неодноразово зверталась із запитами (копії запитів додаються до заяви) на адресу відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції щодо виконання виконавчого листа, проте жодної відповіді не одержала.
Лише, 09.09.2014 військова частина отримала відповідь № 12064 ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області від 04.09.2014 про те, що згідно даних ЄДРВП виконавчий документ за № 6 від 04.06.2002 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за втрату військового майна в розмірі 5622,66 коп. (залишок суми боргу, оскільки була часткова оплата) у відділі ДВС на виконанні не перебуває.
Починаючи з 2015 року між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 велися переговори щодо погодження умов добровільного погашення заборгованості за втрату військового майна в розмірі 5622,66 коп., з цієї причини, виконавчий лист № 6 від 04.06.2002 повторно не пред`являвся в органи державної виконавчої служби для примусового виконання вироку суду та стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості.
На момент звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, між сторонами не досягнуто рішення щодо добровільного погашення суми заборгованості, а ОСОБА_1 так і не виконано вимоги виконавчого листа № 6 від 04 червня 2002 року. У зв`язку з тривалим вирішенням питання добровільного виконання виконавчого листа, заявником пропущені строки для пред`явлення такого до виконання. Просив заяву задовольнити.
Оскаржуваною ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2020 року у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив стягував ВЧ НОМЕР_1 , вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
В апеляційній скарзі покликається на всю хронологію подій з часу видачі виконавчого листа до моменту подання заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Зокрема зазначає, що Львівський апеляційний суд надіслав відповідну заяву до Пустомитівського районного суду Львівської області, оскільки не є правонаступником ліквідованого військового місцевого суду Львівського гарнізону та не є судом першої інстанції для вирішення відповідного питання.

Звертає увагу, що тривале вирішення питання добровільного виконання виконавчого листа, зумовило пропуск строків для пред`явлення такого до виконання.

Просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

В судове засідання 20 липня 2021 року учасники справи не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи оскаржувану ухвалу районний суд дійшов висновку про те, що не можна визнати поважними, зазначені заявником, який є юридичною особою публічного права, причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки будь яких доказів, які б вказували на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, заявником не надано, як не вказано і те, що вказані обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Зокрема, суд зазначив, що заявником не представлено обґрунтованих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строків пред`явлення до виконання виконавчого листа, який був повернутий військовій частині 20.11.2006, перебував у розпорядженні заявника, крім цього поновлення строку буде мати своїм наслідком порушення принципу юридичної визначеності, що є недопустимим, тому у задоволенні заяви відмовив.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Схожі за змістом положення містилися і у ст. 14 ЦПК України (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що вироком військового місцевого суду Львівського гарнізону від 05 лютого 2002 року, зокрема ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 410 ч. 2 та 411 ч. 2 КК України та засуджено до позбавлення волі колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 .
Цивільний позов військового прокурора задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 11 484 грн. 69 коп. (а.с. 4-8).
27.09.2005 військова частина скерувала виконавчий лист № 6 від 04.06.2002 начальнику ДВС Пустомитівського РУЮ у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 11 484 грн. 69 коп. на користь військової частини НОМЕР_1 (а.с. 22).
Постановою державного виконавця від 06.10.2005 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вищевказаного виконавчого листа та запропоновано боржнику добровільно виконати в термін до 13.10.2005 (а.с. 23).
Згідно листів ВЧ НОМЕР_1 кошти на рахунок військової частини не поступали (а.с. 24-26).
27.06.2006 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника (а.с. 28).
Як зазначає заявник, 20.11.2006 військова частина НОМЕР_1 отримала постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу та починаючи з 2007 року по серпень 2014 року включно військова частина НОМЕР_1 повторно пред`являла виконавчий лист № 6 від 04.06.2002 до виконання, цікавилася виконанням виконавчого листа, однак лише, 09.09.2014 військовою частиною одержано відповідь № 12064 ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області від 04.09.2014 про те, що згідно даних ЄДРВП виконавчий документ за № 6 від 04.06.2002 у відділі ДВС на виконанні не перебуває.
Відтак, починаючи з 2015 року між військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 велися переговори щодо погодження умов добровільного погашення заборгованості за втрату військового майна в розмірі 5622,66 коп., тому виконавчий лист № 6 від 04.06.2002 року повторно не пред`являвся в органи державної виконавчої служби для примусового виконання вироку суду, при цьому згода щодо добровільного погашення суми заборгованості не досягнута.
ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який був чинний на час ухвалення вироку військового місцевого суду Львівського гарнізону від 05 лютого 2002 року та видачі виконавчого листа, втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII).

Згідно із ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) виконавчі листи та інші документи могли бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно із пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що цей закон застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII, тобто для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Схожі за змістом положення були передбачені і у ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

При цьому, ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції закону від 02.06.2016 року №1404-VIII, набрав чинності 05.10.2016.

При цьому, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ч. 3 цієї статті).

Перебіг строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання починається саме з дня його повернення, а не з дня отримання такого документа стягувачем. Відповідний висновок міститься у судовому рішенні Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі № 464/175/17 (провадження № 61-39136ск18).
Таким чином, враховуючи встановлений місцевим судом факт повернення виконавчого документа стягувачеві 27.06.2006, що не заперечується та не спростовано стягувачем, можливістю пред`явлення такого до виконання не пізніше 27.06.2009, за відсутності будь яких доказів стосовно того, що виконавчий документ пред`являвся до виконання після його повернення, колегія суддів приходить беззаперечного висновку про те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого документа сплив на час набрання чинності ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

При цьому, стягувач лише у серпні 2020 року, фактично після спливу тринадцяти років, звернувся до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Військова частина, як зазначалося судом першої інстанції, є юридичною особою, зобов`язана забезпечити належну організацію роботи всіх своїх підрозділів, у тому числі і щодо контролю за судовими та виконавчими документами.
Натомість доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.
Так? питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.
Поряд з цим, заявником не наведено причин, які є поважними та давали б підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, як і не надав доказів на підтвердження відповідних вимог.
Таким чином, матеріали справи, на переконання колегії суддів, не містять належних та допустимих доказів того, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений товариством з поважних причин, протилежного судом не встановлено.

Згідно правових позицій Європейського Суду з прав людини, що викладені у пункті 570 рішення від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» (заява № 14902/04) та у пункті 51 рішення від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» (заяви № 22083/93, 22095/93), котрі дають підстави зробити висновки, що сплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа. Також ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників. Тому вирішуючи питання поважності причин пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання суд фактично вирішує питання не тільки про право стягувача, а й про права боржника, у підсумку обом гарантуючи право на справедливий суд. У зв`язку з цим, оцінюючи наявність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу його дублікату, суд має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у даному випадку правомірно протягом кількох років може розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а оскаржувану ухвалу необхідно залишити без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 липня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк