Р І Ш Е Н Н Я
03 березня 2021 року
Провадження № 2/521/88/21
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Тішкіна Р.Г.,
Учасники справи:
Відповідач Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради
Представник Забрідний Ю.В.
Третя особа - Міністерство оборони України
Представник Добров Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа Міністерство оборони України про визнання незаконним та скасування рішення запису про реєстрацію місця проживання -
Позивачі звернулись з адміністративним позовом до суду, за яким просять: визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25.11.2017р. про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та про скасування у Єдиному державному демографічному реєстрі запису про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати вчинений Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради запис у Єдиному державному демографічному реєстрі про зняття з реєстрації позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради поновити права позивачів шляхом зобов`язання поновити у Єдиному державному демографічному реєстрі запису про реєстрації позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на такі обставини.
Позивачі зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , на території державного підприємства Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод», колишня військова частина НОМЕР_1 .
Під час проходження військової служби в Одеському гарнізоні через відсутність житла за клопотанням керівництва Південного оперативного командування з дозволу директора заводу на підставі Директиви міністра оборони України № Д-14 від 11.06.2001 року «Про переобладнання вивільненого фонду МОУ під тимчасове житло для без квартирних військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей» з 2004 року позивачі вселились та зареєструвались та до теперішнього часу (16 років) проживають у приміщенні медичного пункту заводу, яке ними особисто було переобладнано (пристосовано) для постійного проживання.
При звільненні з військової служби (за станом здоров`я, у зв`язку з реформуванням ЗС України у 2006 році), Позивача-1 залишили на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду МО України та на даний час знаходжусь в черзі на отримання житла в Одеському гарнізоні.
В 2008 році військова частина НОМЕР_1 (46 АРЗ) на підставі наказу МОУ № 508 від 04.09.2007 було реорганізовано в Державне підприємство МОУ «Одеський автомобільний ремонтний завод» (далі ДП «ОАРЗ»). На даний час ДП «ОАРЗ» знаходиться в стадії банкрутства.
Крім того, з метою забезпечення соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, на виконання положень статей 17 та 22 Конституції України Міністерством оборони України та Міністерством внутрішніх справ України був виданий Інструктивний лист у 2004 році, який дозволяв реєстрацію офіцерів та членів їх сімей, які не мають власного житла за місцем проходження військової служби, за юридичною адресою військових частин, атому реєстрація позивача-1 (військовослужбовця) та його сина ( позивача-2) відбувалась за адресою військової частини НОМЕР_2 на законних підставах.
На підставі наказу МО України №638 «Про передачу нерухомого майна (місто Одеса)» від 13 грудня 2019 (далі наказ МОУ №638 від 13.12.2019) фонди (будівлі і споруди ДП «ОАРЗ», в тому числі і будівля медпункту - де мешкають Позивачі 1,2 передані до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса і на даний час перебувають на обліку та балансі вказаної установи.
Відповідач - Департамент НАП ОМР листом від 04.12.2017 р. № 1002/01-02- 10 повідомив Позивачів про прийняття ним 25.11.2017 р. рішення про скасування реєстрації їх місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 04.10.2016 та скасування запису про їх місце проживання в Єдиному державному демографічному реєстрі.
Такі незаконні дії вчинені Департаментом НАП ОМР вчинені з порушенням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідачем не були перевірені: підстави моєї реєстрації місця проживання і житлові умови позивачів та в порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних» під час розгляду неправомірно використали без відповідної згоди незавірені ксерокопії паспортів позивачів, які обманним шляхом були отримані у позивачів і надані колишнім арбітражним керуючим - ліквідатором Салієвим І.Е.
Представником Міністерства оборони України до суду надано письмові пояснення в яких вказано, що з урахуванням вимог ЗУ «Про свободу пересування та реєстрацію місця проживання» саме наявність у позивачів факту реєстрації забезпечувала їм право на проживання та право на житло, а позбавивши їх реєстрації відповідачів позбавили позивачів права на проживання та житло. При цьому, таке позбавлення відбулося на підставі розпорядчого акту адміністративного органу, а не на підставі рішення суду. Крім того, з метою забезпечення соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, на виконання положень статей 17 та 22 Конституції України Міністерством оборони України та Міністерством внутрішніх справ України був виданий Інструктивний лист у 2004 році, який дозволяв реєстрацію офіцерів та членів їх сімей, які не мають власного житла за місцем проходження військової служби, за юридичною адресою військових частин, а тому реєстрація військовослужбовця ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 відбувалась за адресою військової частини НОМЕР_1 на законних підставах.
03 березня 2021 року в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та як представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Представник третьої особи Міністерства оборони України підтримав позицію позивачів у поданому поясненні, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.
03 вересня 2017 року до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшла заява арбітражного керуючого Салієва Ібрагіма Енверовича про скасування реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
18 вересня 2018 року начальником Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області затверджено висновок по матеріалам перевірки заяви арбітражного керуючого Салієва І.Е.
Також у висновку вказано, що є підстави вважати, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , була проведена в порушення законодавства, а саме: ст. 379 ЦК України та ст. ст. 4, 6, 50, 61 ЖК УРСР. Вирішено направити копію висновку до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для прийняття остаточного рішення.
26 жовтня 2017 року до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшла копія висновку Головного управління ДМС України в Одеській області.
25 листопада 2017 року посадовими особами Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради проведено перевірку реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складно акт.
Згідно акту від 25.11.2017 року реєстрація місця проживання гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 здійсненні 08.06.2005 за адресою: АДРЕСА_1 , в не житлові приміщення та підлягає скасуванню. Запропоновано скасувати реєстрацію місця проживання гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Підготувати на направити особам повідомлення про скасування. Внести відповідні зміни в усі форми звітності. Підготувати та направити оновлену інформацію до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та прохання вилучення талонів реєстрації місця проживання осіб з обліків відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.
25 листопада 2017 року винесено висновок за результатами перевірки підстав реєстрації/знаття з реєстрації проживання/перебування особи, яким вирішено у відповідності до п. 28 Правил: скасувати реєстрацію місця проживання гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Підготувати на направити особам повідомлення про скасування. Внести відповідні зміни в усі форми звітності. Підготувати та направити оновлену інформацію до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та прохання вилучення талонів реєстрації місця проживання осіб з обліків відділу адресно-довідкової роботи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Абзацом 4 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ч. 28 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи. Про прийняте рішення особі надсилається письмове повідомлення за формою згідно з додатком 17, в якому зазначаються підстави його прийняття. Особу запрошують на прийом до органу реєстрації для внесення відповідних відомостей до документа, до якого вносяться відомості про місце проживання/перебування.
Працівник органу реєстрації: формує і вносить дані про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи до реєстру територіальної громади; формує інформацію про скасування реєстрації/ зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи для її передачі до Реєстру.
Згідно п. 29 вказаних Правил у разі виявлення ДМС або її територіальними органами порушень законодавства органом реєстрації під час здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи такому органу надсилається повідомлення щодо необхідності проведення відповідної перевірки. У разі підтвердження зазначених порушень реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України.
11.06.2001 року Міністерством оборони України видано Директиву № Д-14 «Про переобладнання вивільненого фонду Міністерства України під тимчасове житло для безквартирних військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей», відповідно до якої військові будівлі в/ч НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , переобладнано під тимчасове житло для проживання безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей та використовувалась в якості гуртожитку.
В червні 2004 року Міністерством оборони України (від 11.06.2004 року № 224/1424) та Міністерством внутрішніх справ України (від 17.06.2204 року № 6963/ПВ) видано інструктивний лист, яким доручено у виняткових випадках в установленому законодавством порядку продовжувати практику щодо реєстрації військовослужбовців, що проходять службу за контрактом, прапорщиків, мічманів, кадрових офіцерів та членів їх сімей за юридичною адресою військових частин.
08.06.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи Державне підприємство Міністерства оборони України «Одеський автомобільний ремонтний завод» (військова частина НОМЕР_1 ) зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 та об`єкт, що зареєстрований за вказаною адресою належить Державні Україні, в особі Міністерства оборони України, на праві державної власності.
Згідно акту № 1 від 25.05.2009 року комісії Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області знищено шляхом спалювання матеріалів реєстрації та зняття з реєстрації обліку за 2005 рік.
Таким чином, станом на дату проведення перевірки реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була відсутня можливість проведення перевірки підстав реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , оскільки вказані матеріали знищені, про що безпосередньо зазначено в акті Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25.11.2017 року.
Рішення про скасування реєстрації місця проживання ґрунтується лише на даних комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 08.07.2017 № 487466, що станом на 31.12.2012 право власності на нежилі споруди ДП «Одеський автомобільний завод» за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані за Міністерством оборони України на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 , виданого 11.11.2008 р. виконкомом Одеської міської ради та за адресою АДРЕСА_1 , житлові приміщення не зареєстровані.

В матеріалах справи наявні довідка Військової частини НОМЕР_1 № 151 від 04.09.2006 року, згідно якої ОСОБА_1 проживає та постійно прописаний в АДРЕСА_1 , та займає житлову площу кімнат на 2 поверсі двоповерхового будинку, який належить Військовій частині НОМЕР_1 та квитанції Військової частини НОМЕР_1 до прибуткового касового ордера щодо сплати комунальних послуг, в тому числі за червень 2005 року.

Відповідачем не надано належних доказів щодо відсутності станом на дату реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , житлових приміщень чи приміщень облаштованих під тимчасове житло для проживання безквартирних військовослужбовців та членів їх сімей за цією адресою.

Згідно Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не передбачено такої підстави для скасування реєстрації місця проживання як відсутність житлових приміщень.

Таким чином, відповідачем жодних належних та допустимих доказів щодо того, що реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , станом на 08.06.2005 року проведені з порушенням вимог законодавства, а відтак, рішення про скасування реєстрації місця їх проживання базується на припущеннях та прийнято з порушенням гарантованих Конституцією України прав позивачів.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477- ІV від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім цього, статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово нагадував, що будь-яке втручання у право особи має бути: 1) здійснено згідно з законом; 2) переслідувати легітимну мету або цілі; 3) бути необхідним у демократичному суспільстві (тобто пропорційним цілям, які мали бути досягнуті та виправданим).

Стаття 8 Конвенції зобов`язує державу поважати, зокрема, приватне життя. Відтак, носії державної влади мають враховувати ці зобов`язання, приймаючи рішення про якійсь захід, котрий може впливати на один з інтересів, захищених статтею 8. При цьому таке рішення має справедливо урівноважувати зазначені права громадян та інші відповідні інтереси.

Право на справедливий суд, яке гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розуміється у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Принцип правової визначеності є важливою складовою принципу верховенства права. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення стабільного правового положення людини шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип правової визначеності є різновидом загальних принципів права. Він знаходить своє відображення у джерелах права ЄС і застосовується у практиці ЄСПЛ, є спільним для правопорядків держав членів ЄС і набуває поширення у праві України.

У світлі наведених принципів ЄСПЛ зазначає, що кожне виправдане втручання має спиратися на закон. Відповідно до судової практики Європейського суду це означає не лише наявність підстав для втручання в національному законодавстві, але й додержання таким законодавством певних вимог. Зокрема, воно має бути доступним для тих, кого зачіпає, наслідки його застосування мають бути передбачуваними і таке законодавство повинно відповідати принципові верховенства права.

В свою чергу, принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Закон має бути таким, щоб особи, на яких він може вплинути, могли передбачити можливі рішення на основі цього закону і відповідним чином коригувати свою поведінку.

У справі «Мелоун проти Сполученого Королівства» Європейський суд зазначив, що вимога передбачуваності означає, що закон має бути достатньо чітким у своїх положеннях, щоб громадяни усвідомлювали обставини і умови, за яких органи влади, уповноважені застосовувати втручання в право на повагу до приватного життя.

Крім того, ЄСПЛ зазначає, що втручання має бути не лише здійснене згідно з законом, але й вважатися необхідним у демократичному суспільстві. Поняття необхідності передбачає, що для такого втручання є нагальна суспільна потреба і що втручання пропорційне законній меті його здійснення (рішення у справі «Кемпбелл проти Сполученого Королівства» від 25.03.1992 року, п.44).

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.

З урахуванням вищенаведених положень Конвенції та правових позицій ЄСПЛ суд вважає, що втручання відповідачів у приватне життя позивача не відповідало закону, воно жодним чином не було виправданим та необхідним у суспільстві та не було пропорційним законній меті його здійснення, тобто необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, не був дотриманий.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50), п.п. 40, 41 вказаного рішення Європейського суду від 02.12.2010р.

У п. 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п. 63).

Таким чином, у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що приймаючи рішення від 25.11.2017 року про скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради не дотримався справедливого балансу між цілями, яких намагався досягнути суб`єкт владних повноважень та несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів позивачів, які настають внаслідок прийняття цього рішення, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, з метою захисту прав та законних інтересів позивачів, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачами сплачено судовий збір у розмірі 3363,20 грн. (по дві вимоги немайнового характеру на кожного позивача) відповідно до оригіналів квитанцій.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 13, 141, 263, 265, 267, 268, 272, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД
В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Косовська, 2д Код ), третя особа Міністерство оборони України (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, Код ) про визнання незаконним та скасування рішення запису про реєстрацію місця проживання задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 25.11.2017р. про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та про скасування у Єдиному державному демографічному реєстрі запису про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати незаконним та скасувати вчинений Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради запис у Єдиному державному демографічному реєстрі про зняття з реєстрації - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради поновити права позивачів шляхом зобов`язання поновити у Єдиному державному демографічному реєстрі запису про реєстрації - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1681,60 грн.
Стягнути з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1681,60 грн.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 15 березня 2021 року.

Головуючий: Гуревський В.К.