Справа № 152/1263/20
Провадження № 22-ц/801/1245/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Славінська Н. Л.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Кузьменка Б. І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Державного підприємства «Електричні системи» на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Славінської Н. Л. в залі суду в м. Шаргород Вінницької області, повне судове рішення складене 08 квітня 2021 року,

у цивільній справі № 152/1263/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Електричні системи» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив поновити його на роботі в Державному підприємстві «Електричні системи» (далі ДП «Електричні системи») з 29.10.2020 на посаді техніка-технолога інженерно-технічного відділу; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2020 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

З урахуванням заяв про часткове збільшення предмету позову від 02.12.2020, про збільшення розміру позовних вимог від 07.12.2020, про збільшення розміру позовних вимог та предмету позову від 13.01.2021, клопотання від 17.02.2021, ОСОБА_1 просить скасувати наказ директора ДП «Електричні системи» від 28.10.2020 №6-№300813 про припинення трудового договору; поновити його на посаді техніка-технолога інженерно-технічного відділу в ДП «Електричні системи»; зобов`язати відповідача провести записи у трудовій книжці відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників з приводу поновлення; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2020 по день поновлення (ухвалення судового рішення), що станом на 17.02.2021 року становить 55 212,08 грн.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 100 000 грн.; стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 2 386,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював у ДП «Електричні системи» з 19.01.2018 на підставі наказу №23-к від 18.01.2018 та має загальний стаж роботи у підприємстві 2 роки 9 місяців 9 днів. Наказом №876к від 23.10.2020 (наказ №6-№300813 про припинення трудового договору) він звільнений з роботи з 28.10.2020 на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників. Підставою для його звільнення зазначено наказ №544-к від 14.08.2020 про попередження про наступне звільнення за скороченням штату працівників, з 29.10.2020 він не працює. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки воно суперечить вимогам ст. 42, 49-2, 232 КЗпП України. 17.08.2020 він отримав попередження про скорочення штату працівників ДП «Електричні системи» від 14.08.2020, в якому повідомлявся про наступне звільнення за скороченням штату працівників та про вакансії, наявні у підприємстві. При отриманні попередження про звільнення він зазначив, що погоджується на переведення його на вакантну посаду начальника зміни дільниці складальної електроджгутів S класу. Кваліфікаційні вимоги до цієї посади йому не були відомі, а також не були повідомлені відповідальним працівником ДП «Електричні системи» при попередженні про звільнення. Його заява про переведення на іншу посаду була проігнорована, а 28.10.2020 він був звільнений з посади, при цьому будь-яких інших вакансій йому запропоновано не було. За час роботи у відповідача йому було відомо, що не на всі вакантні посади у ДП «Електричні системи» оголошується конкурс при прийнятті на роботу, оскільки можливе переведення з посади на іншу посаду, у зв`язку із чим вважає, що у відповідача була реальна можливість перевести його на будь-яку іншу посаду за відповідною згодою, повідомивши про неможливість переведення на посаду начальника зміни дільниці складальної електроджгутів S класу внаслідок зайняття її іншим працівником. Про те, що посада, на переведення на яку він претендував, зайнята іншим працівником, його ніхто не повідомив ні усно, ні письмово, у зв`язку із чим станом на 27.10.2020 йому не було відомо про те, що неможливе переведення на вказану посаду, а про можливість переведення на інші посади відповідач йому пропозицій не надавав. При ознайомленні з наказом про звільнення 27.10.2020 у зв`язку із вказаними вище обставинами він зробив запис у наказі про те, що не погоджується із звільненням, оскільки йому не були запропоновані всі вакантні посади. При вирішенні питання про переважне право на залишення на роботі не враховано того факту, що він був єдиним працівником із самостійним заробітком, оскільки його дружина ОСОБА_2 звільнилася із роботи в ДП «Електричні системи» за рекомендацією лікаря через втрату дитини, про що він повідомив директора підприємства 14.09.2020 відповідною заявою, в якій, крім цього, просив надати матеріальну допомогу на лікування дружини. Незаконно звільнивши його, відповідач не врахував, що він має вищі освіти, достатню кваліфікацію та стаж роботи, міг бути переведений на іншу посаду, оскільки був єдиним працівником із самостійним заробітком у своїй сім`ї, проте, відповідач проігнорував його як небажаного працівника, що призвело до моральних страждань та переживань, внаслідок яких він почав хворіти, чим йому заподіяно моральної шкоди, яку оцінює в 100 000 грн., яку просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 237-1 КЗпП України. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу він розрахував, виходячи з вимог постанови КМУ №100 від 08.02.1995, з розрахунку, що за два останні місяці ним відпрацьовано у відповідача 43 дні в серпні та вересні 2020 року, отримано заробітну плату 13 695,75 грн. та 17 137,19 грн., у зв`язку із чим середньоденна заробітна плата становить 717,04 грн. (13695,75 грн. + 17137,19 грн. : 43 дні = 717,04 грн.). Крім того, при зверненні до суду ним понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 000 грн. при збільшенні предмету позову про стягнення моральної шкоди, а також інші судові витрати на пальне для приїзду в судові засідання з м. Вінниці в м. Шаргород, на пересилання поштової кореспонденції на адресу відповідача та на медичне обстеження у зв`язку із захворюваннями в сумі 2 386,18 грн., які просить покласти на відповідача. Посилаючись на норми ст. 2, 2-1, 40, 42, 43, 49-2, 232, 233, 235, 237, 237-1 КЗпП України, вважає, що ним надано достатньо доказів, які підтверджують його порушене право у зв`язку із незаконним звільненням.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 березня 2021 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ директора ДП «Електричні системи» Герила В. М. від 23.10.2020 за №6-N300813 «Про припинення трудового договору» як протиправний.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді техніка-технолога інженерно-технічного відділу ДП «Електричні системи» з 29.10.2020.

Зобов`язано ДП «Електричні системи» внести запис у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у трудову книжку ОСОБА_1 про поновлення його на посаді техніка-технолога інженерно-технічного відділу ДП «Електричні системи» з 29.10.2020.

Стягнуто з ДП «Електричні системи» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2020 до 30.03.2021 (час постановлення рішення) в розмірі 75 289 (сімдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 20 копійок з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнуто з ДП «Електричні системи» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді техніка-технолога інженерно-технічного відділу ДП «Електричні системи» з 29.10.2020 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з ДП «Електричні системи» на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку в межах суми заробітної плати за один місяць з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення позивача відбулося без законної підстави, що відповідно до приписів частин першої, другої статті 235 КЗпП, є підставою для поновлення його на попередній роботі з одночасною виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 75 289,20 грн., з утриманням з вказаної суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті відповідачем, моральної шкоди в сумі 5 000 грн., тобто суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, що є ефективним способом захисту його прав.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ДП «Електричні системи» подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків фактичним обставинам, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про недотримання роботодавцем, яким являється скаржник, вимог ст. 49-2 КЗпП України щодо пропозиції всіх вакантних посад суперечить матеріалам справи. Зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скорочення і чисельності і штату, проте в оскаржуваному рішенні ці обставини викладено неповно. Скаржник вважає, що тлумачення судом бланку попередження про скорочення штату працівників, з яким ознайомлений ОСОБА_1 від 14.08.2020, а саме графи «Від запропонованих посад відмовляюся», яка на думку суду, позивачем не заповнена та не підписана, є ніщо інше як необґрунтоване припущення, оскільки жодним нормативно-правовим актом не затверджена форма примірного бланку попередження про скорочення штату працівників. Таким чином, з попередження ОСОБА_1 чітко видно, що із всіх запропонованих йому посад, він обрав лише одну, а саме, посаду начальника зміни дільниці складальної (електроджгутів S класу), не погодившись на жодну з інших. Вказує, що у своєму рішенні суд критично оцінив рішення створеної Комісії, відповідно до Протоколу наради з питань переведення працівників, які підлягають звільненню в зв`язку зі скороченням штату працівників ДП «Електричні системи» від 26.08.2020, зазначивши, що законом не передбачено переважного права на переведення на посаду. Проте, щодо даного висновку поза увагою суду залишилось те, що дане рішення Комісії є чинним, прийнято колегіально та у судовому порядку не оскаржувалося ОСОБА_1 , а комісією розгорнуто та проаналізовано відповідність освіти, стажу та кваліфікації кожного з учасників на посаду начальника дільниці складальної (електроджгутів S класу). Так, у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 - начальник відділу кадрів управління персоналу та зв`язків з громадськістю підприємства, чітко і зрозуміло повідомила той факт, що нею особисто було повідомлено ОСОБА_1 про таке рішення. Більше того, ОСОБА_1 ще працював до жовтня місяця на посаді техніка-технолога інженерно-технічного відділу підприємства, з чого вбачається, що йому не могло бути невідомо про даний факт. На думку скаржника, суд фактично надав перевагу поясненням ОСОБА_1 , які ґрунтуються на власних доводах та висновках, над показаннями свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , нехтуючи принципом змагальності сторін, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог та всупереч ст. 76, 230 ЦПК України. Також звертає увагу суду, що з матеріалів особової справи ОСОБА_1 , що містилася на момент прийняття рішення про скорочення посади, яку він займав у відділі кадрів підприємства, випливає, що він є неодруженим, жодних підтверджуючих документів, що він є одруженим, чи особою в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком, до цієї справи він не додавав протягом часу перебування у трудових відносинах з скаржником. Щодо висновку суду про залишення на посаді техніка-технолога інженерно-технічного відділу працівника ОСОБА_5 , який мав початкову професійну освіту за кваліфікацією за свідоцтвом радіомеханік, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що свідок ОСОБА_4 у своїх свідчення дані обставини висвітлював та надавав щодо них пояснення суду, а також вказував на те, що продуктивність праці ОСОБА_5 на момент прийняття рішення про скорочення посади ОСОБА_1 була на порядок вище, аніж продуктивність праці ОСОБА_6 , однак вказані свідчення не були взяті судом до уваги. Також вказує, що скорочені були 4 посади техніка-технолога інженерно-технічного відділу з 8 посад по штатному розпису, 3 з яких займали працівники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 та 1 вакантна. Підтвердження скорочення 4 посад є наказ №544 від 14.08.2020 «Про скорочення штату працівників» та наказ №879 від 23.10.2020 «Про скорочення штату працівників» та Штатні розписи на 2019-2021 роки ДП «Елекртичні системи». Тому вважає, що суд не дослідив докази та не дав можливості відповідачу довести правомірність своїх дій. Звертає увагу, що у будь-якому разі трудові відносини з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 не мають безпосереднього відношення до предмету розгляду у даній справі, не впливають на законність оскаржуваних позивачем рішень, та не підтверджують заявлених позивачем вимог. Отже скаржник вважає, що ним було дотримано усіх вимог чинного законодавства України, дотримано процедуру попередження ОСОБА_1 за два місяці до майбутнього скорочення згідно із ст. 49-2 КЗпП України та процедуру порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників відповідно до ст. 42 КЗпП України. Таким чином, позивачу було запропоновано одночасно з попередженням про звільнення всі без виключення вакантні посади, яких було понад 500, і саме позивач погодився на переведення лише на одну з них, відмовившись від інших.

Позивач ОСОБА_1 у строк встановлений судом подав відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає апеляційну необґрунтованою через відсутність доказів його законного звільнення відповідачем, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2 500 грн. Також зазначає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди підлягає збільшенню з 5 000 грн. до 50 000 грн., оскільки відповідач завдає йому ще більше моральної шкоди, цьому є докази, а саме: довідка про тимчасову непрацездатність № 1457 від 12.04.2021, і звернення до медичного пункту в ДП «Електричні системи» в квітні місяці 2021 року і виписки з електронного протоколу пацієнта ОСОБА_1 .

Відзив мотивовано тим, що ні усно ні письмово, позивач від інших посад (вакансій) не відмовлявся, доказом є те, що в наказі № 6-№300813 від 23.10.2020, він написав: «З наказом не згоден так, як вакантні посади не були всі запропоновані», який підписаний 27.10.2020. Зокрема зазначає, що у попередженні про скорочення штату працівників від 14.08.2020 йому було запропоновано 468 вакансій, а не 500, як вказує відповідач, де ще 32 вакансії, про які йому не було відомо. Посилання відповідача в апеляційній скарзі на безпідставність позовних вимог є необґрунтованими та такими, що спростовуються проаналізованими судом доказами, з яких вбачається, що роботодавцем не виконано покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 42, 49-2 КЗпП України при звільненні позивача із займаної посади.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 19.01.2018 до 28.10.2020 працював у ДП «Електричні системи».

Так, в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 наявні: запис №35 про прийняття його на роботу в ДП «Електричні системи» учнем оператора верстатів з програмним керуванням 19.01.2018; запис №36 про присвоєння йому кваліфікації оператора верстатів з програмним керуванням 3 розряду 19.02.2018; запис №37 про переведення його з 21.05.2019 на посаду техніка-технолога інженерно-технічного відділу; запис №38 про звільнення його з 28.10.2020 у зв`язку із скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.7-11 т.1).

23.07.2020 в.о. директора ДП «Електричні системи» ОСОБА_10 звернувся з листом «Про скорочення чисельності та штату працівників» до голови первинної профспілки ДП, у якому на підставі ст.49-4 КЗпП України, ч.3 ст.22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», повідомив, що на підставі рішення наради у вересні 2020 року заплановано скоротити чисельність та штат працівників ДП, чому наявне економічне обґрунтування щодо кількості і категорій працівників, які підлягають звільненню; запропонував визначити дату проведення консультацій стосовно заходів щодо запобігання звільненням чи зведення їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків звільнень (а.с.42, 43, 44, 45 т.1).

Економічне обґрунтування до проекту наказу «Про скорочення штату працівників» містить вказівку про те, що основна причина скорочення обсягів виробництва у ДП пов`язана з пандемією коронавірусу та скороченням обсягів виробництва автомобілів компанією «Мерседес», у зв`язку із чим пропонується скорочення 51 чоловіка, що дасть економію фінансових ресурсів у 10,7 млн. грн. у річному вимірі (а.с.43 т.1).

Серед Списку посад, що підлягають скороченню, передбачено скорочення трьох штатних одиниць «Технік-технолог» інженерно-технічного відділу (а.с.45 т.1).

11.08.2020 року проведено консультації профспілкового комітету ДП «Електричні системи» з в.о. директора ДП Герило В. М. щодо скорочення чисельності працівників ДП, що підтверджується відповідним протоколом (а.с.46 т.1).

При цьому, суд встановив, що консультації з профспілковим органом керівник ДП провів з приводу запланованого скорочення саме чисельності працівників ДП «Електричні системи», оскільки лише цьому присвячений порядок денний проведеної 11.08.2020 консультації, що вбачається із відповідного протоколу (а.с.46 т.1), тоді як економічне обґрунтування передбачає скорочення штату працівників (а.с.43 т.1), як і розрахунок економічного ефекту від скорочення окремих посад (а.с.44 т.1). При цьому, був встановлений Список посад, що підлягають скороченню (а.с.45 т.1).

14.08.2020 року після проведених консультацій з профспілковим органом в.о. директора ДП «Електричні системи» Герило В. М. видав наказ №544-к «Про скорочення штату працівників», при цьому провівши консультації з профспілковим органом ДП лише про скорочення чисельності працівників.

Згідно із вказаним наказом передбачено: у зв`язку із змінами в організаційній структурі підприємства та відсутністю господарсько-економічної обґрунтованості у посадах на ДП «Електричні системи» внести зміни до штатного розпису ДП 28.10.2020, скоротивши певні посади, зокрема, в кількості 51 штатної одиниці (20 найменувань посад), в тому числі три штатних одиниці «Технік-технолог інженерно-технічного відділу» (п.1 наказу); не пізніше, ніж за два місяці попередити 11 працівників про можливе звільнення та пропонувати працівникам, що підпадають під скорочення штату, переведення за їх згодою на інші посади, а у разі відмови від переведення або відсутність вільних посад підготувати документи про скорочення відповідних працівників та звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, в тому числі ОСОБА_1 , техніка-технолога інженерно-технічного відділу (п.2 наказу) (а.с.47-51 т.1).

Позивач ОСОБА_1 з вказаним наказом від 14.08.2020 ознайомлений 17.08.2020 року (а.с.51 т.1).

Із штатного розпису ДП «Електричні системи» на 2020 рік, затвердженого 10.08.2020 , встановлено, що у ДП передбачалося 8 (вісім) штатних одиниць техніка-технолога інженерно-технічного відділу (а.с.130 т.1).

Зокрема, станом на 10.08.2020 техніками-технологами інженерно-технічного відділу ДП «Електричні системи» працювали ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , тобто 7 (сім) працівників, а восьма посада техніка-технолога була вакантна, що убачається із штатного розпису працівників на посаді техніка-технолога (а.с.132 т.1).

У штатному розписі ДП на 2021 рік передбачено 4 (чотири) штатних одиниці техніка-технолога інженерно-технічного відділу (а.с.121 т.1).

14.08.2020 позивача ОСОБА_1 , техніка-технолога інженерно-технічного відділу в.о. директора ДП Герило В. М. попередив про скорочення штату працівників (а.с.52-53 т.1).

Як встановлено із Попередження, ОСОБА_1 попереджений про те, що у зв`язку із змінами в організаційній структурі підприємства та відсутністю господарсько-економічної обґрунтованості у посадах на ДП «Електричні системи», відповідно до наказу №544-к від 14.08.2020 «Про скорочення штату працівників», 28.10.2020 відбудеться звільнення його з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП, з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно з Законом, зокрема, вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Також, ОСОБА_1 у вказаному Попередженні був повідомлений, що станом на 14.08.2020 на підприємстві є вакантні посади, які йому пропонуються для подальшого працевлаштування, та що до закінчення двомісячного терміну попередження, у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії, йому буде запропоновано вакантну посаду (а.с.53 т.1).

ОСОБА_1 ознайомився із Попередженням 17.08.2020 та вказав у ньому, що він згоден на переведення на посаду начальника зміни дільниці складальної (електроджгутів S класу) (а.с.53 т.1).

Зазначення іншої кількості посад, крім одної, в Попередженні не передбачено, оскільки в бланку зазначено про згоду особи на переведення на «посаду», а вказана графа містить вказівку про те, що вона заповнюється у разі згоди та вказується «посада», тобто відсутня вказівка про зазначення кілька посад, на які бажає бути переведений працівник.

З Попередження також встановлено, що воно містить графу «Від запропонованих посад відмовляюсь», проте, ця графа ОСОБА_1 не заповнена та не підписана, у зв`язку із чим суд вважав, що позивач не відмовився ні від запропонованої посади начальника зміни дільниці складальної (електроджгутів S класу), на яку виявив бажання бути переведеним, ні від інших запропонованих посад, у разі неможливості переведення на обрану ним посаду до закінчення двомісячного терміну попередження.

26 серпня 2020 року у ДП «Електричні системи» створено комісію з питань переведення працівників, які попереджені про звільнення в зв`язку зі скороченням штату працівників, яка вирішила, дослівно «враховуючи кваліфікацію, освіту, стаж роботи на керівній посаді на виробництві, переважне право на переведення на посаду начальника зміни дільниці складальної (електроджгутів S класу) має ОСОБА_14 , начальник зміни дільниці нарізки», що вбачається із протоколу наради Комісії (а.с.54-57 т.1).

Таким чином, вказана Комісія, розглянувши, дослівно «кваліфікацію, освіту, стаж роботи на керівній посаді на виробництві, переважне право на переведення на посаду начальника зміни дільниці складальної (електроджгутів S класу)» працівників, які виявили бажання на переведення на цю посаду, кваліфікаційні вимоги до кандидатів, серед яких був і позивач ОСОБА_1 , прийняла рішення про переведення на цю посаду ОСОБА_14 .

Також, вказана Комісія, згідно з цим же протоколом, прийняла рішення про переведення техніка-технолога інженерно-технічного відділу ОСОБА_8 на вакантну посаду комірника.

Судом враховано той факт, що КЗпП України не передбачає поняття «переважного права на переведення на посаду», як зазначено у протоколі наради Комісії від 26.08.2020, а передбачає поняття переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, що встановлено у статті 42 КЗпП України.

Судом також взято до уваги, що належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 повідомлено про рішення Комісії від 26.08.2020, відповідач суду не надав.

При цьому, відповідач посилається на показання свідка ОСОБА_3 для підтвердження факту повідомлення ОСОБА_1 про рішення Комісії від 26.08.2020 року та про відмову позивача від інших вакансій.

Судом звернено увагу на суперечливість показань свідка ОСОБА_3 та взято до уваги, що станом на 17.08.2020, тобто на момент попередження про наступне звільнення з 28.10.2020, ОСОБА_1 зазначив про згоду на переведення на посаду начальника дільниці складальної і не підписувався у графі Попередження про те, що відмовляється від інших або будь-яких або всіх запропонованих посад, що вбачається із Попередження (а.с.53 т.1) і до того ж, 17.08.2020 позивач не міг знати про те, що власник 26.08.2020 створить комісію з питань переведення працівників, які попереджені про звільнення в зв`язку із скороченням штату, та про те, яке рішення прийме вказана Комісія.

З огляду на те, що позивач ОСОБА_1 категорично заперечує той факт, що ОСОБА_3 чи будь-який інший відповідальний працівник ДП повідомив його про те, що на запропоновану посаду, на яку він дав згоду на переведення, переведений ОСОБА_14 , а ствердження свідка ОСОБА_3 про усне повідомлення позивача про вказану обставину не підтверджені жодними іншими доказами, крім її показань, то суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано обов`язку, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України щодо пропонування ОСОБА_1 впродовж двомісячного строку попередження інших підходящих його кваліфікації вакантних посад.

Також, судом враховано те, що відповідачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що при скороченні штатних одиниць техніка-технолога інженерно-технічного відділу вирішувалося питання щодо того, хто із працівників, в тому числі і позивач, має переважне право на залишення на роботі у разі скорочення чисельності штатних працівників, відповідно до статті 42 КЗпП України, оскільки наявність переважного права має значення у цьому випадку, враховуючи, що звільненню у зв`язку із скороченням підлягали три працівники, і роботодавець у такому випадку зобов`язаний був враховувати наявність переважного права при працевлаштуванні працівника, чия посада скорочується, та інших працівників, які такого права не мають, але їх посади також скорочуються.

При цьому, при дослідженні особових карток працівників під час судового розгляду встановлено, що позивач, маючи три вищі освіти, в тому числі за спеціальностями облік і аудит, технологія машинобудування, державне управління та кваліфікацію за дипломами бухгалтер-економіст, інженер-механік, магістр державного управління (а.с.5, 6, 150-152 т.1), будучи сімейним та особою, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком, враховуючи, що його дружина ОСОБА_2 (а.с.84 т.1) звільнилася з роботи в ДП «Електричні системи» та не працювала, маючи проблеми зі здоров`ям (а.с.14, 15, 16 т.1), відповідачем не вважався таким, що має переважне право на залишення на роботі.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що роботодавцем було дотримано процедуру попередження ОСОБА_1 , що мало місце 17.08.2020, тобто за два місяці, про подальше звільнення, однак впродовж періоду попередження при цьому не було запропоновано наявність інших вакантних посад у підприємстві та не здійснено порівняльного аналізу працівників щодо переважного права на залишення на роботі, згідно зі ст. 42 КЗпП України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до переконання про наявність підстав для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади техніка-технолога інженерно-технічного відділу ДП «Електричні системи» та поновлення останнього на посаді.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді техніка-технолога інженерно-технічного відділу Державного підприємства «Електричні системи» з 29.10.2020, оскільки останнім днем роботи позивача є 28.10.2020.

Також судом зобов`язано ДП «Електричні системи» внести запис відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у трудову книжку ОСОБА_1 про поновлення його на посаді техніка-технолога інженерно-технічного відділу ДП з 29.10.2020.

Відповідно до вимог частини другої статті 235 КЗпП України суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2020 до 30.03.2021 (до часу постановлення рішення) в розмірі 75 289,20 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, моральна шкода в сумі 5 000 грн., тобто про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до вимог частини другої статті 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно з частиною третьою статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 1 пункту 19 постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 49 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не скористався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З огляду на рішення підприємства про скорочення штатних посад, зокрема, в кількості 51 штатної одиниці (20 найменувань посад) з мотивів господарсько-економічної обґрунтованості у посадах на ДП «Електричні системи», внесення змін до штатного розпису ДП 28.10.2020 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на підприємстві насправді відбулися зміни в організації виробництва та праці, зокрема, скорочення як чисельності, так і штату працівників.

У частині першій статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат (ч.2 ст.42 КЗпП України).

Обґрунтовуючи позов підставами незаконного звільнення позивач зазначив той факт, що він мав переважне право на залишенні на роботі, оскільки мав для цього підстави, встановлені статтею 42 КЗпП України.

Разом з тим, судом встановлено, що порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню в ДП «Електричні системи» проведено не було, так як доказів цього відповідачем суду не надано, а повноваження щодо призначення та визначення обсягу необхідної кваліфікації працівника на ту чи іншу посаду належить власнику або уповноваженому ним органу, то якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування) (абз. 4 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року з подальшими змінами).

При цьому, судом обґрунтовано не прийнято до уваги додані відповідачем до письмового пояснення заяви та доповідні записки, акти (а.с.156-164 т.1), оскільки за ними не приймалося рішення роботодавця про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, тому вони не є неналежними, достовірними, достатніми та допустимими доказами порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, а також доводи представника відповідача ОСОБА_15 в судовому засіданні про те, що ОСОБА_1 неодноразово порушував трудову дисципліну, як і показання свідка ОСОБА_4 , який суду показав, що позивач не був повноцінним членом трудового колективу, не мав друзів, не приймав активної участі в житті трудового колективу, мав зауваження щодо продуктивності праці, оскільки ці ствердження не підтверджені належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами.

Судом першої інстанції враховано, що впродовж періоду попередження, тобто до дня розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , роботодавець не повідомив його про те, що прийняв 26.08.2020 рішення про переведення на посаду, на яку дав згоду на переведення і претендував позивач, іншого працівника та не запропонував обрати іншу посаду із тих, які були наявні на підприємстві, для можливого переведення ОСОБА_1 за його згодою.

Також місцевим судом взято до уваги, що на підприємстві впродовж періоду попередження позивача були вакантні, наприклад, 116 посад оператора верстатів з програмним керуванням (а.с.53 т.1), тобто посада, з якої позивач починав свою роботу в ДП, згідно із записами в трудовій книжці останнього, проте, не повідомивши ОСОБА_1 про те, що він не може бути переведений на посаду начальника дільниці складальної, на переведення на яку дав ОСОБА_1 згоду при попередженні, не запропонувавши інших вакантних посад, відповідач порушив право позивача на працю та на переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 КЗпП України.

Як встановлено з наказу в.о. директора ДП «Електричні системи» від 14.08.2020 за №544-к, було прийнято рішення про скорочення 3 (трьох) штатних одиниць техніка-технолога інженерно-технічного відділу (а.с.47 т.1) з 8 (восьми) штатних одиниць техніка-технолога, згідно із штатним розписом на 2020 рік (а.с.130 т.1).

Разом з тим, з штатного розпису станом на 02.11.2020 вбачається, що таких посад на підприємстві після скорочення штату працівників залишилося 4 (чотири) (а.с.133 т.1), як і в штатному розписі ДП на 2021 рік (а.с.131 т.1).

До того ж судом встановлено, що серед техніків-технологів інженерно-технічного відділу після скорочення штату і після звільнення позивача ОСОБА_1 , станом на 02.11.2020, крім трьох працівників ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , які і до скорочення штату працювали на цих посадах, з`явилася працівник ОСОБА_9 (а.с.131 т.1), яка не працювала техніком-технологом до прийняття рішення про скорочення штату 14.08.2020 (а.с.132 т.1).

Суд першої інстанції врахував і надав належну оцінку тому факту, що роботодавцем було дотримано процедуру попередження ОСОБА_1 , що мало місце 17.08.2020, тобто за два місяці, про подальше звільнення, однак впродовж періоду попередження при цьому не було запропоновано наявність інших вакантних посад у підприємстві та не здійснено порівняльного аналізу працівників щодо переважного права на залишення на роботі згідно зі статтею 42 КЗпП України, що призвело до порушення права ОСОБА_1 на залишення на посаді, з якої було звільнено позивача техніка-технолога інженерно-технічного відділу, а також переважного права на залишення на роботі.

Відповідно до вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц, у постанові від 30 січня 2020 року у справі №466/7604/17 та у постанові від 19 лютого 2021 року у справі №456/2212/19, та врахована судом першої інстанції при вирішенні цього спору.

Отже доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, з огляду на викладені висновки судом першої інстанції, які не спростовані відповідачем.

За встановлених обставин суд дійшов правильного висновку про звільнення позивача без законної підстави, що, відповідно до приписів частин першої, другої статті 235 КЗпП України, є підставою для поновлення його на попередній роботі з одночасною виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 75 289,20 грн., з утриманням з вказаної суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті відповідачем, моральної шкоди в сумі 5 000 грн., тобто про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

При цьому місцевим судом при визначенні розміру такої шкоди враховано вимоги об`єктивності, розумності і справедливості.

Апеляційний суд зазначає, що цивільний процес здійснюється на засадах змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, які спрямовані на незгоду із судовими рішеннями у справі, апеляційний суд зазначає, що суд повно встановив обставини справи, надав належну оцінку доводам сторін та наданим у справі доказам, правильно здійснив тлумачення норм матеріального і процесуального права і застосував їх до спірних правовідносин.

З урахуванням фактичних обставин справи, яка переглядається, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що роботодавцем не виконано покладенні на нього обов`язки при звільнення позивача із займаної посади.

Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що з попередження ОСОБА_1 чітко видно, що із всіх запропонованих йому посад, він обрав лише одну, а саме, посаду начальника зміни дільниці складальної (електроджгутів S класу), не погодившись на жодну з інших.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 756/7311/20.

Проте зазначені вимоги закону відповідач не виконав. Більш того, залишив без реагування письмове зауваження позивача щодо невиконання таких вимог закону позивачем, про що свідчить його письмова незгода з наказом про припинення трудового договору (а.с. 58 т. 1).

Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації в цій же установі, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є на підприємстві (постанова Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 липня 2021 року у справі № 333/2242/16.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно критично оцінив рішення створеної Комісії, відповідно до Протоколу наради з питань переведення працівників, які підлягають звільненню в зв`язку зі скороченням штату працівників ДП «Електричні системи» від 26.08.2020, зазначивши, що законом не передбачено переважного права на переведення на посаду. Проте, щодо даного висновку поза увагою суду залишилось те, що дане рішення Комісії є чинним, прийнято колегіально та у судовому порядку не оскаржувалося ОСОБА_1 , а комісією розгорнуто та проаналізовано відповідність освіти, стажу та кваліфікації кожного з учасників на посаду начальника дільниці складальної (електроджгутів S класу).

Так, при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 561/1030/19.

Проте відповідачем порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації не був зроблений, він не довів суду, що є обов`язком роботодавця в даній категорії справ, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про рішення Комісії, а тому доводи про чинність прийнято колегіально рішення Комісії та не оскарження його у судовому порядку є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 000 грн. судових витрат, понесених на правничу допомогу, яка підтверджена належними доказами і надавалась при апеляційному перегляді рішення у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Електричні системи» залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 30 березня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Електричні системи» (місцезнаходження м. Вінниця, вул. Стрілецька, буд.57-Б, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати, понесені на правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська