ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/366/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/26482/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року в складі судді Салоїд Н.М. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 51879 грн. 99 коп. та судових витрат в розмірі 2102 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до банку та підписав Анкету-заяву № б/н від 17 січня 2012 року, згідно якої отримав кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданої до позовної заяви.

Також зазначає, що відповідач при зверненні до банку, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином позивач вважав, що позичальник своїм підписом підтвердив, щодо ознайомлення та надання йому документів в письмовому вигляді.

Отже, відповідачу ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 300 грн., який в подальшому було збільшено до 34000 грн., для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, яка також в подальшому перевипускалася.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п 2.1.2.3 п. 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

Однак, свої зобов`язання відповідач належним чином не виконував.

У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору відповідач станом на 20 вересня 2020 року мав кредитну заборгованість в розмірі 51879 грн. 99 коп., яка складається з 48323 грн. 16 коп. заборгованості за тілом кредиту, 48323 грн. 16 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3556 грн. 83 коп. заборгованість за простроченими відсотками, вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 34000 грн. заборгованості за кредитним договором від 17 січня 2012 року та судові витрати в сумі 1957 грн. 89 коп., а всього 35957 грн. 89 коп. В решті позову відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, тому просило в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в повному обсязі.

Апелянт вважає помилковим висновок суду про стягнення лише частини заборгованості по тілу кредиту у розмірі 34000 грн., оскільки суд не звернув уваги, що відповідачу, окрім кредитного ліміту, було надано споживчий кредит «Швидкий кредит (Миттєва розстрочка), що підтверджується копією паспорта кредиту (додається). Апелянт вказує, що оскільки відповідач самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом Миттєва розстрочка, то заборгованість за даною послугою погашалася банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну карту, внаслідок чого заборгованість за тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Отже, апелянт вказує, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, то має право на захист своїх прав в судовому порядку, шляхом зобов`язання боржника з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Також апелянт вважає помилковим висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками. Зазаначає, що підписуючи анкету-заяву від 17.01.2012 року, а в подальшому користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Окрім того, апелянт вважає, що оскаржуване рішення не лише призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 34000 грн. тіла кредиту в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 17 січня 2012 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua) та погоджується з ними.

За умовами вказаного договору позичальник, з урахуванням збільшення кредитного ліміту, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 3000 грн., який в послідуючому було збільшено до 34000 грн.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано кредитну картки з терміном дії до жовтня 2021 року.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 20 вересня 2020 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 51879,99 грн., яка складається з 48323,16 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3556,83 грн. за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.6 цього Закону фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПриватБанк» надало: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 20 вересня 2020 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 17 січня 2020 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Проте, підписана відповідачем анкета-заява від 17 січня 2020 року не містить розміру процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років, а також інші умови.

Названі документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості відсотків за користування кредитними коштами є неналежним доказом в цій частині позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з цих підстав про необґрунтованість відмови в частині позову про стягнення відсотків за користування кредитними коштами слід відхилити.

При цьому колегія суддів вважає, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення боргу, просив стягнути прострочене тіло кредиту в сумі 48323,16 грн., суд позов задовольнив частково і стягнув 34000 грн., рішення суду в цій частині оскаржено не було.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Проте, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, грошові кошти простроченого тіла кредиту в сумі 18323,16 грн., які апелянт просить достягнути з відповідача, дійсно фактично були отримані та використані позичальником, однак в добровільному порядку були повернуті банку.

За таких обставин відсутні підстави для стягнення вказаної суми кредитних коштів, так як вказані кошти добровільно були сплачені позичальником банку, а доводи апеляційної скарги, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, то апелянт має право на захист своїх прав в судовому порядку, шляхом зобов`язання боржника з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів з цих підстав не заслуговують на увагу.

Також відхиляє суд і доводи апеляційної скарги, що відповідачу, окрім кредитного ліміту, було надано споживчий кредит «Швидкий кредит (Миттєва розстрочка), що підтверджується копією паспорта кредиту (додається), оскільки вказані письмові докази ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції надані не були.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова