КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
Справа №756/7041/20 Головуючий у І інстанції Белоконна І.В.
Провадження №22-ц/824/8658/2021 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2019 року в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Audi», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок порушення правил дорожнього руху вчинив зіткнення з автомобілем марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач.

З метою визначення розміру матеріальної шкоди позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності. За результатами проведеного дослідження 05 квітня 2019 року було оформлено Звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику КТЗ «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП складає 203 723,70 грн.

Згідно складеного звіту про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу від 06 квітня 2019 року, ринкова вартість пошкодженого автомобіля «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у після аварійному стані становить 67767,94 грн.

Різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП становить 135 955,76 грн. За проведення оцінки пошкоджень позивачем додатково сплачено 12700 грн., а за витрати на евакуацію автомобіля сплачено 1 500 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ». Страхова сума (ліміт відповідальності страховика) визначена полісом обов`язкового страхування за шкоду завдану майну становить 100 000,00 грн. Тому з вирахуванням розміру страхового відшкодування, яке повинен здійснити страховик, залишається до відшкодування сума - 50155,76 грн, яку зобов`язаний сплатити відповідач.

Додатково позивач зазначав, що він зазнав сильних душевних страждань. З наступного дня після ДТП його життя радикально змінилося. Необхідно було відбудовувати новий розпорядок дня, врахувавши пересування без автомобіля, що спричиняло дискомфорт і душевні страждання. Враховуючи глибину душевних страждань позивача внаслідок пошкодження автомобіля, розмір заподіяної моральної шкоди він оцінює у сумі 50000 грн.

На підставі викладеного в позові, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 50155 грн 76 коп. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 50000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а також всі витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на відповідача у справ.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 50 155 (п`ятдесят тисяч сто п`ятдесят п`ять) гривень 76 копійок, моральну шкоду у розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини, що мають значення у справі та не повною мірою визначився з фактами, що входять до предмету доказування у даній справі, а саме не врахував ту обставину, що під час дорожньо-транспортної пригоди у діях позивача були також наявні порушення правил дорожнього руху, що призвели до неминучих наслідків, а тому в дорожньо-транспортній пригоді. що мала місце 19 березня 2019 року наявна вина обох учасників такої дорожньо-транспортної пригоди.

Також зазначає, що суд першої інстанції не повинен був враховувати наданий позивачем звіт визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, оскільки він суперечить вимогам чинного законодавства, а зазначені в ньому дані не відповідають дійсним обставинам, які мали місце під час дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не було надано належної правової оцінки доказам на спростування позовних вимог, які були зазначені у відзиві на позов.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції не навів в чому саме полягають моральні страждання позивача у справі та якими саме доказами підтверджується факт заподіяння моральної шкоди та чим саме обґрунтовується визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах наданого судом строку на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутніст відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 липня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням такого.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2019 року по справі № 755/5549/19, ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, яка сталася 19 березня 2019 року.

Відповідно до зазначеної постанови 19 березня 2019 року близько 09 години 30 хвилин в м. Києві по бульв. Перова відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Audi», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок порушення п. 10.1, 16.6 правил дорожнього руху вчинив зіткнення з автомобілем марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вищезазначений автомобіль марки «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на день ДТП перебував у приватній власності позивача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно Звіту № 0178/19 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, що складений 05 квітня 2019 року, вартість відновлювального ремонту КТЗ «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП складає 461 081,30 грн.

Зі Звіту № 0178/19 вбачається, що вартість матеріального збитку перевищує ринкову вартість КТЗ на момент пошкодження, яка складає 203 723,70 грн.

Згідно Звіту № 230/04/19 з розрахунку ринкової вартості пошкодженого КТЗ, що складений 06 квітня 2019 року, ринкова вартість пошкодженого КТЗ «BMW», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 67 767,94 грн.

З вищенаведеного вбачається, що різниця між ринковою вартістю до пошкодження автомобіля та після становить 135 955,76 грн.

За проведення оцінок матеріального збитку позивачем сплачено 12700 грн., а за витрати на евакуацію автомобіля сплачено 1 500 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

За полісом АМ № 6337684 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, керуючи яким відповідач вчинив правопорушення, була застрахована в АТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ». Страхова сума (ліміт відповідальності страховика) визначена полісом обов`язкового страхування за шкоду завдану майну становить 100000 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неправомірних дій відповідача було пошкоджено автомобіль позивача, у зв`язку з чим завдано матеріальної шкоди, яка з відрахуванням страхової виплати, становить 50155,76 грн., окрім того неправомірними діями відповідача позивачу була також завдана моральна шкода, розумний розмір якої становить 4000 грн.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як визначено в ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах суду від 30 січня 2019 року у справі №753/21303/16, від 18 грудня 2018 року у справі №524/561/16, від 12 грудня 2018 року у справі №466/7010/16, від 31 жовтня 2018 року у справі №343/2372/15.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу становить 84 % від вартості пошкодженого транспортного засобу до настання дорожньо-транспортної пригоди, таким чином позивач вірно визначив, що має право на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, яка в даному випадку становить 135955 грн. 76 коп. Так як, розмір страхового відшкодування становить 100000 грн., то позивач має право на відшкодування завдавачем шкоди недоплаченої страховиком суми в розмірі 35955 грн. 76 коп.

Також суд першої інстанції надав належну правову оцінку запереченням відповідача щодо невідповідності звітів, які складені суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 № 0178/19 та № 230/04/19, оскільки до наданої відповідачем рецензії Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання «УКРАЇНСЬКЕ ТОВАРИСТВО ОЦІНЮВАЧІВ» від 09 жовтня 2020 року, згідно яких звіти про розмір завданої шкоди є такими, що не відповідають вимогам законодавства України, не було додано повноважень рецензентів та доказів того, що вказані особи мають відповідний дозвіл та професійні спеціальні знання для надання належної оцінки проведеної експертної діяльності. У зв`язку з чим суд першої інстанції не міг вважати згадані рецензії належними та допустимими доказами у справі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не була встановлена вина позивача у дорожньо-транспортній пригоді, то суд апеляційної інстанції оцінює такі доводи критично, оскільки вина саме відповідача у справі була встановлена судом першої інстанції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, доказів того, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди було складено протоколи про адміністративне правопорушення на обох учасників справи суду не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість стягнення з відповідача моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 4000 грн.

Всі інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому суд доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: