Справа № 439/950/20 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/811/3323/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П., суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

адвоката Сидора В.А.

- представника відповідачки ОСОБА_2 ,

Надорожняк О.П. - представника Служби у справах дітей Бродівської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Бродівської районної державної адміністрації Львівської області, про про усунення перешкод у спілкуванні з внуком і його вихованні, у якому просила суд зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у спілкуванні і вихованні внука позивачки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити такий спосіб її участі, як баби, у вихованні внука: кожного другого і четвертого тижня місяця в п`ятницю забирати внука до себе додому з 16 години і до 19 години неділі із ночівлею у баби із зобов`язанням повернути його матері; кожного тижня у вівторок і четвер забирати внука до себе додому з 15 години до 20 години із зобов`язанням повернути його матері; під час літніх канікул протягом 15 днів забирати до себе додому з можливістю спільного відпочинку і оздоровлення, як в Україні, так і за кордоном, із зобов`язанням повернути внука матері після спливу 15 днів.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 18 серпня 2011 року рідний син позивачки і відповідачка зареєстрували у відділі РАЦС Бродівського районного управління юстиції у Львівській області свій шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, ОСОБА_4 , який на даний час проживає разом з відповідачкою.

08 серпня 2014 року рішенням Бродівського районного суду Львівської області шлюб між сином позивачки і відповідачкою було розірвано.

Позивачка стверджувала, що починаючи з 2015 року відповідачка взагалі не займалася вихованням і навчанням свого сина, оскільки в цей період вона постійно перебувала за кордоном, і з 2015 року по 2017 рік вихованням і навчанням внука займався його батько - син позивачки. А починаючи з 2017 року вихованням і навчанням внука займалася виключно позивачка особисто, з якою внук постійно проживав.

Однак, у липні 2020 року відповідачка забрала дитину до себе і не дозволяє бачитися позивачці зі своїм онуком (а.с. 2-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні, побаченні і вихованні внука, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено такий спосіб участі баби ОСОБА_1 у вихованні внука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши такий порядок:

-кожного другого і четвертого тижня місяця в п`ятницю забирати ОСОБА_4 до помешкання баби ОСОБА_1 з 16 години і до 19 години неділі із ночівлею у баби із зобов`язанням повернути його матері ОСОБА_2 ;

-кожного тижня у вівторок і четвер забирати ОСОБА_4 до помешкання баби ОСОБА_1 з 15 години до 20 години із зобов`язанням повернути його матері ОСОБА_2 ;

-під час літніх канікул протягом 15 днів забирати ОСОБА_4 до помешкання баби ОСОБА_1 з можливістю спільного відпочинку і оздоровлення як в Україні, так і за кордоном із зобов`язанням повернути внука матері ОСОБА_2 після спливу 15 днів.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 64-68).

Дане рішення оскаржив представник відповідачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та «закрити провадження у справі», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд не взяв до уваги того, що відповідачка «щонайменше десять місяців в році перебуває за межами України в республіці Італія де працює і виховує дитину від іншого шлюбу», а відтак не може забрати сина ОСОБА_4 до себе, оскільки батько дитини (який перебуває на заробітках в Ізраїлі і в Україну не приїжджає) не дає на це згоди.

Вважає, що суд не встановив те, чи мало місце вчинення відповідачкою перешкод у спілкуванні позивачки з її внуком і в чому вони полягають, а також не взяв до уваги того, що «внук і так протягом останніх трьох років по даний час постійно проживає з бабою, а з матір`ю спілкується лише за допомогою електронних засобів зв`язку, а особисто лише під час її приїзду в Україну у відпустку».

Стверджує, що мати малолітнього 09.09.2020 року знову поїхала на роботу в Італію і дитина залишилась проживати з бабцею (позивачкою), «що свідчить про те, що жодних перешкод у їх спілкуванні немає, як і не було на час пред`явлення позову» (а.с. 73-75).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони позивачки та представника Служби у справах дітей Бродівської міської ради, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Відповідно до частини 2 статті 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Частиною 7 ст. 7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а частиною 8 ст. 7 СК України - що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частин 9 та 10 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Так, згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Таким чином, законодавством України закріплено право позивачки ОСОБА_1 , як баби малолітнього ОСОБА_4 , на спілкування зі своїм внуком та право брати участь у його вихованні.

Законодавством також встановлено обов`язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина, не чинити перешкоди у здійсненні (зокрема) бабою своїх прав щодо виховання внука та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками (в тому числі - і стороною відповідачки у доводах апеляційної скарги), що мама малолітнього ОСОБА_4 (відповідачка/апелянт) тривалий час проживає та працює за межами України (у Італії), де створила нову сім`ю «і виховує дитину від іншого шлюбу», а «внук і так протягом останніх трьох років по даний час постійно проживає з бабою».

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт, не заперечуючи по суті з приводу участі бабці (позивачки) у вихованні її внука (сина відповідачки), заперечує проти вирішення даного питання в судовому порядку: з посиланням на те, що «жодних перешкод у їх (бабці та внука) спілкуванні немає, як і не було на час пред`явлення позову».

На переконання колегії суддів, наявність Висновку Бродівської районної державної адміністрації Львівської області, як органу опіки та піклування, від 12.08.2020 року «Про доцільність визначення способу участі баби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні внука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 30-32), свідчить про наявність спору між мамою і бабою дитини з приводу участі останньої у вихованні внука, оскільки саме її звернення до органу опіки та піклування свідчить про такий спір.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А частиною 3 ст. 19 СК України встановлено, що звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

За змістом положень, передбачених частиною 2 ст. 257 СК України, у випадку, якщо батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, чинять перешкоди у здійсненні (зокрема) бабою своїх прав щодо виховання внука, то баба має право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Таким чином, за наявності спору між сторонами з приводу участі баби (позивачки) у вихованні внука (про що свідчить вищезгадане рішення органу опіки та піклування) та права у баби на вирішення такого спору в судовому порядку, суд першої інстанції не вправі був відмовити позивачці у правосудді, а відтак (за вищенаведеного) прийшов до вірного висновку про можливість задоволення позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, яка не спростовує висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Бродівського районного суду Львівської області від 12 жовтня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23 березня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.