Справа № 430/341/21
Провадження № 2/430/100/21
22 липня 2021 року смт. Станиця Луганська
Станично-Луганський районний суд Луганської області у складі: головуючого судді Попової О.М.., за участю секретаря судового засідання Романової М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Станиця Луганська Луганської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Шепель Марини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Адвокат Шепель М. В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що позивачу на підставі договору купівлі продажу від 07.05.1992 року належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Петропавлівської селищної ради Щастинського (Станично-Луганського) району Луганської області від 15.02.2021 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та фактично мешкає позивачка ОСОБА_1 , 1963 р.н. також за вказаною адресою зареєстрований її син - ОСОБА_2 , 1989 р.н., але фактично за вказаною адресою не мешкає. 15.02.2021 року депутатом Петропавлівської селищної ради Щастинського району Луганської області Бондаренком М.Г. складено акт про обстеження матеріально-побутових умов проживання, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована та мешкає ОСОБА_1 . Також за вказаною адресою зареєстрований її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак останній фактично не мешкає за вказаною адресою з 2015 року по теперішній час, спільне господарство не веде, комунальні послуги не сплачує.
Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинить.
Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_2 з 2015 року рік можуть підтвердити свідки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з чим представник позивача звернулася до суду з даним позовом та просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , оскільки він створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном, оформленні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.
Представник позивача та позивач надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.
Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.05.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 201 секретарем виконавчого комітету Петровської селищної ради народних депутатів Станично-Луганського району Луганської області на праві приватної власності ОСОБА_1 належить будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.05.1989 року, виданого ЗАГС Ворошиловградської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 (російською мовою), матір`ю якого записана ОСОБА_6 (російською), актовий запис № 1110.
В зазначеному будинку зареєстровані: позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але останній фактично не проживає, що підтверджується довідкою №332 від 15.02.2021 року, виданою Петропавлівською селищною радою Станично-Луганського району Луганської області, також підтвердження фактичного не проживання ОСОБА_2 є акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не чинить перешкод у користуванні приміщенням ОСОБА_2 , складений 15.02.2021 року № 331 депутатом Петропавлівської селищної ради Щастинського району Луганської області ОСОБА_7 в присутності сусідів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також, факт відсутності за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 з 2015 року, підтверджуються поясненнями свідків: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 від 15.02.2021 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 від 15.02.2021 року.
Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу.
Відповідачка за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік, будинком не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на її утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої реєстрації відповідачки у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачки такою, що втратила право користування вищевказаним будинком.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не заявляв вимог про стягнення з відповідача на його користь судовий збір, а тому вважає судові витрати залишити за рахунок позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 10-12, 76-80, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позов адвоката Шепель Марини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Попова