Справа № 209/3297/20
Провадження № 2/209/320/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.

за участі: секретаря Кулік О.О.,

представника позивача - адвоката Стребкової О.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Стребкова О.А. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача - громадянина Італії ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. та відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 16000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

На обґрунтування позову зазначено, що у серпні 2018 року позивач перебував на території України та вирішив зустрітися з громадянкою України ОСОБА_4 , 1993 року народження, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з якою він познайомився у липні 2017 року на центральній площі м. Барселона Королівства Іспанії. 19 серпня 2018 року позивач направився з міста Дніпра до міста Кам`янське у гості до ОСОБА_4 до квартири по АДРЕСА_1 , в якій вона проживала разом з батьками, щоб поспілкуватися з ОСОБА_5 . До цього дня батьки ОСОБА_5 неодноразово наказували позивачу вчинити дії, що суперечать його волі, а саме: наказували йому не спілкуватися з їх дочкою ОСОБА_4 , голосно кричали, тим самим залякуючи позивача. 19 серпня 2018 року позивач прийшов до вказаної квартири, але не наважувався подзвонити у двері, у зв`язку з чим сидів на сходах біля квартири. В цей момент з квартири АДРЕСА_2 вийшов батько ОСОБА_6 , 1968 року народження, та знову почав наказувати позивачу не спілкуватися з його донькою, але, зрозумівши, що позивач не збирається йти, та розуміючи, що вищезазначені залякування на позивача не діють, відповідач почав хватати позивача за зап`ястя рук, намагаючись зіштовхнути зі сходів та наніс кулаком удар по обличчю позивача. Таким чином, відповідач своїми умисними діями завдав відповідачу сильного фізичного болю та моральних страждань шляхом нанесення побоїв, мучення та насильницьких дій/тілесних ушкоджень. 20 серпня 2018 року позивачем було написано заяву до поліції з приводу вищезазначеної ситуації. Також 20 серпня 2018 року через отримані травми позивач звернувся до Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова зі скаргами на сильний головний біль та біль в області променево - зап`ястного суглобу (копії медичних висновків додаються).

На адвокатський запит позивачем було отримано висновок поліції за матеріалами ЖЄОЗПВКП №10019 від 18 вересня 2019 року, з якого вбачається, що відповідач визнав, що він дійсно наніс удар позивачу, що свідчить про винні умисні дії з боку відповідача щодо завдання шкоди здоров`ю позивача (копія висновку додається). Крім того, на адвокатський запит Дніпродзержинська місцева прокуратура надала відповідь від 07 грудня 2018 року, №84-218-18, де зазначено, що було встановлено, що 19 серпня 2018 року біля квартири АДРЕСА_3 нанесли удар в область обличчя (копія листа додається). Також на фотознімках, що були зроблені наступного дня після події, а також протягом 21-27 серпня 2018 року можна побачити результати нанесених позивачу побоїв. Крім фізичного болю, наслідками нападу з боку відповідача також був тривалий та сильний психологічний дискомфорт позивача, оскільки йому було соромно виходити на вулицю, а зважаючи на той факт, що він перебував у чужій країні один та йому не було кому надати допомогу у придбанні продуктів, необхідних ліків, тож він був змушений, пересилюючи відчуття сорому та незручності, виходити на вулицю з таким зовнішнім виглядом більше тижня (фотознімки додаються).

Таким чином, вищезазначеними діями позивачу було завдано майнової шкоди, оскільки позивач вимушений був звертатися до лікарів, купувати ліки, також відповідачем було пошкоджено одяг позивача. Також позивач був змушений звернутися за послугами перекладача, оскільки він не володіє українською та російською мовами, звернутися за правовою допомогою з метою захисту своїх порушених прав. Таким чином, перебуваючи в чужій країні, позивач вимушений був через протиправні та незаконні дії відповідача понести значні непередбачувані фінансові витрати.

З метою захисту своїх порушених прав внаслідок протиправних дій відповідача позивач змушений був звернутися до адвокатського об`єднання для отримання професійної правничої допомоги (копія договору про надання правової допомоги додається), за яку позивачем було сплачено 16000,00 грн. (копія квитанції до прибуткового касового ордеру додається).

Крім того, позивачу було завдано нематеріальної шкоди, спричиненої моральними стражданнями, які призвели до негативних змін у житті позивача, зокрема: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події; страх можливого повторення аналогічних подій; негативні переживання та спогади про незаконні та жорстокі дії відповідача; переживання психологічного дискомфорту; тимчасова відірваність від активного соціального життя; знижений та нестійкий настрій; порушення сну та неприємні сновидіння, зниження працездатності; емоційна напруга, нервозність, дратівливість; реакція замикання та бажання уникати контактів; відчуття незахищеності, депресивний стан, загальна різка слабкість; постійні головні болі та хвилювання щодо майбутнього стану здоров`я.

Позивач є громадянином іншої країни, в Україні він перебував сам, а тому в результаті описаних обставин позивач опинився у дуже складній ситуації, оскільки жодних знайомих, які могли б надати йому відповідну допомогу та підтримку, він в Україні не мав, та ще й не володів українською та російською мовами, у зв`язку з чим змушений був додатково звернутися за послугами перекладача, щоб отримати належну медичну та правову допомогу. Зазначені обставини викликали у позивача повну розгубленість та розпач, оскільки за все своє попереднє життя він жодного разу не стикався із фізичним насильством відносно себе. Враховуючи всі вищевикладені обставини, позивач оцінює нанесену йому внаслідок протиправних дій з боку відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн. Посилаючись на статті 26, 28, 29 Конституції України, статті 270, 271, ч.3 ст. 273, ч.1 ст. 275, ст. 276, ч.1 ст. 280, ч.1, 2 ст. 23, ч.1 ст. 1166, ч.1 ст. 1168 ЦК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 3 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод, статті 49, 73, ч.1 ст. 74, ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», вважає, що позивач має право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

На стадії підготовчого провадження від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 60-65), де зазначено, що він не визнає позовні вимоги ОСОБА_2 та заперечує проти їх задоволення. Вважає за необхідне надати пояснення щодо висновку поліції ЖЄОЗПВКП №10019 від 18 вересня 2018 року. Так, 05 вересня 2018 року до Дніпровського ВП від ОСОБА_7 , особа якої ніякими документами, що містяться в матеріалах справи, не встановлена, надійшла заява для фіксування факту спричинення позивачу легких тілесних ушкоджень, які він, відповідач, застосував до нього 19 серпня 2018 року. Звертає увагу на те, що Дніпровський відділ поліції знаходиться зі зворотного боку будинку, в якому він проживає. 19 серпня 2018 року він з родиною два рази викликали наряд поліції, який обидва рази виводив позивача з їх будинку, щоб їх дочка змогла б без перешкод зайти додому, вони написали заяви щодо переслідування (від дружини, сина та доньки). Поліція допомагала їм безперешкодно потрапляти до власної квартири. Внести відомості до ЄРДР за їх заявами поліція відмовилася у зв`язку з тим, що не бачила складу злочину в діях ОСОБА_8 (притягнення до відповідальності за переслідування за законами України не врегульовано), мотивуючи це тим, що він не наніс його дочці тілесні ушкодження. Враховуючи вік ОСОБА_8 та розуміючи відповідальність за спричинення умисного злочину, він, відповідач, навіть в думках не міг завдати йому шкоди. Тому кожного разу вони з дружиною викликали поліцію, щоб мати офіційне підтвердження, що вони не спілкувалися з позивачем. Вони зрозуміли, що дії позивача мотивовані помстою. Так, 03 серпня 2018 року в особисті повідомлення його дочці написала жінка, яка просила її зустрітися з Саверіо, бо він почав їй погрожувати. 05 серпня 2018 року на e-mail дочки прийшло повідомлення (далі цитата: ты упрямая, но я упрямее тебя.. за 10 дней работы и исследований я узнал кое что тебе и о твоей семье ... Либо ты мне скажешь, когда ОСОБА_9 встретимся, либо я поеду на Харьковскую , потом на Героев, потом в ОСОБА_10 . Також, в той час, як його, відповідача, дружина знаходилася в післяопераційному відділенні лікарні ім. Мечникова, Саверіо почав наполегливо вимагати від дружини надати інформацію про місцезнаходження дочки, чим спричинив дружині страждання та почуття постійного страху. Дружина разом з лікарями зателефонувала йому, відповідачу, та в поліцію, щоб Саверіо залишив приміщення лікарні. Отже, враховуючи хронологію подій та все вищезазначене, він не міг завдати ОСОБА_8 умисної шкоди.

19 серпня 2018 року приблизно о 19 годині 30 хвилин він виходив з квартири, щоб поїхати на роботу в місто Дніпро, і в темному тамбурі під`їзду наткнувся на позивача, який стояв біля дверей, а за годину до цього його два рази з під`їзду виводила поліція. Він навіть не міг уявити, що позивач знову буде стежити, тому відсторонив його рукою та пішов у своєму напрямку. Після цього приблизно через півгодини йому зателефонували працівники поліції та викликали на допит, але він був вже далеко від міста Кам`янське. Замість нього, до відділу пішла щойно прооперована дружина та син. У відділенні поліції знаходилися до 23.00 години, де також був позивач, який розмовляв з працівниками поліції. Ніяких слідів побиття у позивача не було, а, враховуючи те, що працівники поліції вже були в них цього дня і були обізнані із ситуацією, що склалася, було зрозуміло, що позивач поводиться неадекватно.

У висновку поліції ЖЄОЗПВКП №10019 від 18 вересня 2018 року зазначено, що свідків та очевидців конфлікту встановити не виявилося можливим, а також на момент рішення за матеріалом громадянин Італії ОСОБА_11 не пройшов СМЕ, що унеможливлювало встановити ступень тяжкості спричинених йому тілесних ушкоджень. Враховуючи вищезазначене, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних ним обставин щодо завдання йому ним, відповідачем, будь-яких тілесних ушкоджень, а всі надані лікарнею ім. Мечникова довідки свідчать про те, що позивач лише пройшов обстеження та в нього не виявили ніяких пошкоджень, навіть забою м`яких тканин.

Він два рази надавав у відділі поліції пояснення щодо ситуації, що склалася з позивачем, давав правдиві свідчення, розповідаючи про те, як ОСОБА_8 перегороджував йому шлях, а він відштовхнув його, але власноручно він ніякі показання в поліції не писав, а лише підписав протокол. Вони з сім`єю переїхали в інше місто, побоюючись переслідування та нападів з боку позивача, бо з його листів їм було відомо, що він найняв багато детективів, яким платить кошти за пошук інформації про їх сім`ю. Через два місяці йому зателефонували з прокуратури та повідомили про закриття кримінального провадження.

Що стосується витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 60000197 від 12 листопада 2018 року за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 125 КК України, то це кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Також звертає увагу на те, що ОСОБА_11 , неодноразово перебуваючи в Україні, спілкуючись з його, відповідача, родичами, близькими та сусідами, ніколи не мав із собою представника або перекладача. Про те, що ОСОБА_11 переслідує його дочку ОСОБА_5 , йому, відповідачу, було відомо ще з вересня 2017 року. Після неодноразових повідомлень незнайомих людей з проханням про зустріч з позивачем, які вони надсилали дочці через різні соціальні мережі, ОСОБА_5 зустрілася з позивачем та під час розмови попросила його більше не турбувати її. Проте, того ж вечора позивач передав ОСОБА_5 листа, в якому містилася персональна та конфіденційна інформація про всіх членів його, відповідача, сім`ї, якою порушувалися їх конституційні права щодо невтручання в їх особисте і сімейне життя. Таким чином, вся його сім`я страждала від переслідування з боку позивача, який наймав приватних детективів, платив їм грошові кошти за збір персональної та конфіденційної інформації щодо членів його родини, про що сам позивач неодноразово писав у своїх листах. Позивач також постійно навідувався до його, відповідача, родичів, які також не бажали з ним розмовляти, а він у свою чергу збирав інформацію і про них (місце проживання, номери телефонів), проводив багато часу біля їх домівок. Таким чином, позивач неодноразово порушував їх права, які захищаються законом, при цьому вони не мають часу та бажання з ним судитися та витрачати свій час на позивача.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 70-76), де зазначено, що відповідач у відзиві вказує, що він та його родина неодноразово зверталися до Дніпровського ВП Кам`янського відділу поліції із заявами щодо переслідування його родини з боку позивача. Проте, жодних доказів щодо таких звернень до поліції відповідачем до суду не надано. На адвокатський запит від Дніпровського ВП Кам`янського ВП отримана відповідь від 15 жовтня 2020 року, в якій зазначено, що згідно бази даних ITC ІП НП Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області громадяни України: ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , який є сином відповідача, та ОСОБА_13 , яка є дружиною відповідача, із жодними заявами та повідомленнями до поліції з приводу неправомірних дій громадянина Італії ОСОБА_2 протягом 2017-2020 років не звертались. Таким чином, зазначені твердження відповідача є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Також, матеріали кримінальної справи, що була витребувана судом, та матеріали цієї цивільної справи не містять жодних електронних листів або будь-яких інших фактів та доказів щодо погроз з боку позивача на адресу дочки відповідача. Вважає, що факт нанесення відповідачем удару позивачеві підтверджується наступними доказами, які є наявними в матеріалах кримінального провадження, а саме: висновком поліції за матеріалами ЖЄОЗПВКП №10019 від 18 вересня 2018 року, з якого вбачається, що відповідач визнав, що він дійсно наніс удар позивачу; листом Дніпродзержинської місцевої прокуратури від 07 грудня 2018 року №84-218-18, в якому зазначено про встановлення факту про те, що 19 серпня 2018 року біля квартири АДРЕСА_3 нанесли удар в область обличчя; рапортом прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Коноплянки А.В. від 12 грудня 2018 року про те, що встановлений факт нанесення удару відповідачем позивачеві; наданими ОСОБА_1 письмовими поясненнями.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 26 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року (а.с. 46), за клопотанням представника позивача, витребувано з Дніпровського відділення поліції Кам`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області матеріали кримінального провадження № 0000197, внесеного до ЄРДР 12 листопада 2018 року за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 125 КК України, відносно ОСОБА_1 , які надійшли до суду 11 січня 2021 року.

Ухвалою суду від 31 березня 2021 року (а.с. 68) залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 , закрито підготовче провадження і справа призначена до розгляду по суті.

У вступному слові представник позивача адвокат Стребкова О.А. підтримувала позовні вимоги ОСОБА_2 , просила позов задовольнити та надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову, поясненням, зазначеним у відповіді на відзив та у додаткових письмових поясненнях (а.с. 89-92). На питання відповідача надала відповідь про те, що позивач бажав лише поговорити з ОСОБА_14 , бо в Україні не заборонено спілкування через різницю у віці осіб, про що він хотів спілкуватися їй невідомо. Відносно позивачу не проводилася судова медична експертиза, бо його ніхто на цю експертизу не направляв, а він не знав про необхідність її проведення. Тілесні ушкодження були завдані позивачу 19 серпня 2018 року, а 20 серпня 2018 року він звернувся до лікарні та до поліції. Фотографічні знімки позивача із слідами побиття були зроблені в м. Дніпро.

У вступному слові відповідач заперечував проти позову, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені ним у відзиві на позов. Також пояснив суду, що позивач шантажує його цим позовом, щоб зустрітися з його дочкою ОСОБА_14 , каже, що все простить, якщо матиме можливість зустрітися з ОСОБА_5 . Позивач приблизно протягом місяця кожен день сидів біля їх квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а ввечері йшов звідти. 18 серпня 2018 року він ходив до Дніпровського ВП та просив поліцейських, щоб вони забрали позивача від їх квартири. Поліцейські приходили, перевіряли документи позивача, вели його до відділення поліції, а потім він знову повертався до дверей їх квартири. Поліцейські казали, що позивач не вчиняє ніякого правопорушення. Дочка ОСОБА_5 боїться позивача та не бажає з ним зустрічатися. 19 серпня 2018 року позивач також знаходився біля їх квартири. Він бачив його о 14.00 годині, коли привіз додому свою дружину з лікарні, а позивач сидів біля дверей їх квартири до вечора. О 19 годині 30 хвилин цього ж дня, коли він вийшов з квартири, щоб їхати на роботу, позивач знаходився на майданчику 6-го поверху і не давав йому пройти до ліфта, стоячи перед ним. Він взяв позивача за рукав куртки в районі плеча і відштовхнув. Позивач ні об що не вдарився, але почав щось кричати. Він також кричав на позивача, щоб він йшов від їх житла. З квартири вийшли його дружина та син, сказали, щоб він їхав на роботу, а вони викличуть поліцію. Він не бив позивача по обличчю. Позивач сидів біля дверей їх квартири та чекав поки вийде дочка ОСОБА_5 , а вона його боялася і не могла вийти з дому. Позивач переслідував дочку, шукав їх родичів та їздив до них, їздив до його сестри, де шукав ОСОБА_5 , показував фото дочки. Також позивач в липні 2018 року їздив до матері його дружини в с. Єлізарово, де в той час була дружина, щоб відшукати дочку. Він, дружина та син зверталися до поліції з усними та письмовими заявами щодо позивача.

У вступному слові третя особа ОСОБА_3 надала пояснення про те, що в липні 2017 року вона відпочивала в Барселоні, де до неї підійшов позивач та попросив її номер телефону. Вони спілкувалися близько 2 хвилин. Вона не відчувала ніякої загрози з його боку та дала йому свій іспанський номер телефону, щоб він відчепився від неї. На його дзвінки вона не відповідала. Коли вона через півтори місяця повернулася в Україну, позивач став писати їй електронні листи на її електронну пошту, адресу якої вона йому не давала. У листах він писав, що він винаймав детективів, які слідкували за нею, за її родичами, відвідували її родичів. Позивач направляв їй квіти. Дії позивач були їй неприємні, вона стала його боятися, бо він слідкував за нею. У вересні 2017 року вона зустрілася з позивачем в м. Дніпро. Вона не брала від позивача ніяких цінних подарунків. Позивач писав їй, що закохався в неї. При зустрічі вона сказала, щоб він їй не телефонував. Він пропонував жити з ним, але вона йому відмовила. Вона не відповідала на його дзвінки, електронні листи. Позивач писав, що йому відомі всі відомості про її сім`ю, родичів, що йому відомо, де працює її батько, де ночує. За її сім`єю слідкували детективи, роботу яких оплачував позивач. Він також збирав інформацію про неї у незнайомих людей. Влітку 2018 року вона одна мешкала в квартирі по АДРЕСА_1 , мати була в с. Єлізарове, а батько був в м. Дніпро, де працював. Позивач протягом місяця з липня по серпень 2018 року кожного дня приходив до її квартири, звертався до її сусідів з питаннями про неї. Їй це було неприємно, вона не хотіла з ним спілкуватися, телефонувала в поліцію, коли було потрібно було вийти з квартири. Коли поліцейські виводили його з під`їзду, вона мала можливість вийти з квартири і таким же чином поверталася додому. В деякі дні він їздив до її родичів, писав їй, що, якщо вона не вийде, то він поїде в с. Єлизарове. Всім казав, що він дуже закоханий в неї. Позивач навіть їздив до мами в лікарню ім. Мечникова, де вона знаходилася на стаціонарному лікуванні після проведеної хірургічної операції, і його звідти виводила поліція. Поліція їй не допомогла, хоча вона казала, що він втручається в її особисте життя. 19 серпня 2018 року вони з батьком забрали маму з лікарні, і щоб вона могла зайти та вийти з квартири, вони двічі в цей день викликали працівників поліції, які виводили позивача з під`їзду. О 19 годині 30 хвилин в цей же день батько вийшов з квартири, щоб їхати на роботу, а позивач стояв біля дверей тамбура їх квартири. Що далі відбувалося на майданчику сходів, їй відомо зі слів батька. Вони позивача не займали, а він всім платить гроші за інформацію про неї та її сім`ю. 20 серпня 2018 року позивач написав заяву до поліції про те, що батько його вдарив, підтверджуючи це довідкою з лікарні ім. Мечникова, де він проходив медичну консультацію. Проте, у цих медичних документах немає відомостей про наявність у позивача тілесних ушкоджень. Якщо юристи, яким він заплатив кошти, надали йому неякісну допомогу, не направили його на експертизу, то чому її батько повинний повертати позивачу ці кошти. Зараз позивач продовжує писати листи на її номер телефону, де він взяв її новий номер їй невідомо. Всі вказані дії позивача негативно впливають на її життя. Вважає, що позивач не надав ніяких доказів завдання йому матеріальної та моральної шкоди. Він направив їй лист, де вказав, що гроші її батька йому не потрібні, він забере позов, якщо вона з ним поспілкується. Вона боїться позивача через те, що він переслідує її, у тому числі за допомогою детективів, збирає про неї та її родичів інформацію, казав, що буде всім показувати її фото та фото її брата. Позивач є літньою людиною, ровесником її бабусі, тому вона зверталася до нього з повагою, але більше спілкуватися з ним не бажає. Просить відмовити в заявленому позові.

Вислухавши представника позивача, відповідача, третю особу, дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 19 серпня 2018 року о 19 годині 30 хвилин між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 біля квартири відповідача, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , стався конфлікт, під час якого відповідач наніс позивачу один удар рукою по щоці, внаслідок чого позивачу було завдано фізичного болю.

Вказані обставини підтверджуються висновком за матеріалом ЖЄОЗПВКП № 10019 від 18 вересня 2018 року (а.с. 20-21), де зазначено, що 05 вересня 2018 року до Дніпровського ВП Кам`янського ВП надійшла заява від перекладача ОСОБА_7 , 1990 року народження, що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , про те, що до неї 22 серпня 2018 року о 16.00 годині звернувся громадянин Італії ОСОБА_2 , 1950 року народження, який на даний час мешкає в АДРЕСА_5 , та який повідомив, що 19 серпня 2018 року в АДРЕСА_1 в нього виник конфлікт, внаслідок якого він отримав фізичну біль.

В ході розгляду матеріалу, зі слів позивача, було встановлено, що він з 25 липня 2018 року знаходиться на території України, оскільки намагається зустрітися та поговорити з ОСОБА_3 , 1993 року народження, з якою він познайомився в липні 2017 року на центральній площі м. Барселона Королівства Іспанії. 19 серпня 2018 року у вечірній час доби він знаходився у під`їзді будинку АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_3 , з квартири вийшов ОСОБА_1 , 1968 року народження, та вдарив його кулаком в ліву щоку, а також хватав його за зап`ястя рук та намагався зіштовхнути зі сходів, потім пішов в невідомому напрямку.

Як пояснив ОСОБА_1 , 19 серпня 2018 року приблизно об 19 годині 30 хвилин він виходив із своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 та біля ліфтової кабіни побачив позивача, якому намагався пояснити, щоб він не переслідував його дочку ОСОБА_3 та не турбував їх родичів. Він намагався випроводити ОСОБА_2 , але він вперто сидів на входах та нікуди не збирався уходити. В той час, коли він хотів виштовхнути позивача зі сходів, то ненароком долонею наніс йому один удар по щоці. Позивач став дзвонити до сусідів, вийшла його, відповідача, дружина. Сусіди та дружина відповідача стали просити позивача, щоб він нікого не турбував. Оскільки йому, відповідачу, необхідно було їхати на роботу в м. Дніпро, він пішов з під`їзду. Після цього випадку він з позивачем більше не бачився.

Також у вказаному висновку зазначено, що під час розгляду матеріалів встановити свідків та очевидців конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не вдалося. Враховуючи, що на момент прийняття рішення за матеріалом ОСОБА_2 не пройшов СМЕ, що унеможливлює встановлення ступеню тяжкості спричинених йому тілесних ушкоджень, вважати повідомлення розглянутим. Після надання ОСОБА_2 акта СМЕ буде прийнято рішення згідно чинного законодавства.

Позивач, не погодившись із вказаним висновком за матеріалом ЖЄОЗПВКП №10019, 01 листопада 2018 року подав прокурору Дніпропетровської області заяву (повідомлення) про вчинене ОСОБА_1 кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена с. 125, ст. 127, ст. 296 КК України, в порядку ст. 214 КПК Уркїни (а.с. 14), додавши до заяви висновок за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 10019, консультативний висновок спеціаліста від 20 серпня 2018 року. Вказана заява була передана за належністю для організації розгляду звернення позивача до Дніпродзержинської місцевої прокуратури.

Згідно рапорту прокурора Дніпродзержинської міської прокуратури Коноплянки А. від 12 листопада 2018 року, що був поданий Керівнику Дніпродзержинської місцевої прокуратури (а.с. 104-105), вивченням матеріалів ЖЄО № 10019 від 05 вересня 2018 року було встановлено, що 19 серпня 2018 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 виникла конфліктна ситуація через особисті неприязні стосунки між ними, а саме через те, що ОСОБА_15 шукав зустрічі з дочкою відповідача ОСОБА_3 , всупереч її волі, а також з початку серпня 2018 року постійно сидів на сходах біля квартири відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , чим заважав у вільному пересуванні. Так, бажаючи припинити такі дії ОСОБА_15 19 серпня 2018 року ОСОБА_1 випадково наніс йому удав рукою по щоці. Повне та всебічне дослідження обставин конфлікту, що мав місце 19 серпня 2018 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 , може бути проведено в рамах досудового розслідування кримінального провадження за фактом нанесення тілесних ушкоджень (шляхом проведення відповідних експертиз, допитів, зокрема одночасних, слідчих експериментів).

12 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_7 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000197 за правовою кваліфікацією - ч.1 ст. 125 КК України (а.с. 19). У фабулі Витягу з ЄРДР зазначено, що 19 серпня 2018 року біля квартири АДРЕСА_3 невстановлена досудовим розслідуванням особа нанесла ОСОБА_15 удар рукою по обличчю.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження слідчим СВ Дніпровського ВП Кам`янського ВП Федоренко Я.А. були отримані пояснення від ОСОБА_1 (без дати) аналогічні тим, що були надані ним під час проведення перевірки за матеріалом ЖЄОЗПВКП № 10019, в яких ОСОБА_1 вказував, що в двадцятих числах серпня 2017 року хотів вивести на вулицю чоловіка - іноземця, який, бажаючи зустрітися з його дочкою ОСОБА_16 , декілька днів підряд сидів на сходовому майданчику біля їх квартири. При цьому він взяв того чоловіка за рукав плащової куртки, в яку він був вдягнений, але той чоловік вирвав його руку, яка зісковзнула та попала йому в обличчя (куди саме він не пам`ятає). Від цього той чоловік не впав і не шатнувся, а раптово почав дзвонити в квартири до сусідів та, коли вони повиходили, казав їм на іноземній мові, що він, ОСОБА_1 , начебто вдарив його (а.с. 106-107).

Згідно долученого до позовної заяви консультаційних висновків спеціалістів КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» (а.с. 25-29), ОСОБА_2 20 серпня 2018 року був оглянутий лікарем нейрохірургом та лікарем невропатологом у зв`язку зі скаргами на головний біль, начебто побитий в м. Кам`янське 19.08.2018 року. За висновком спеціалістів, на момент огляду він патологій не мав, нейрохірургічного лікування не потребував. У вказаних висновках спеціалістів не відображено будь яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_2 .

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування за заявами позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвал слідчих суддів були також внесені відомості про кримінальні правопорушення за правою кваліфікацією ч.1 ст. 127, ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 163, ч.1 ст. 146 КК України, які об`єднані в одне кримінальне провадження за № 000197.

Постановою слідчого СВ Дніпровського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 16 серпня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 000197 від 12 листопада 2018 року за ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 127, ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 163, ч.1 ст. 146 КК України, закрито за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

У вказаній постанові слідчим зазначено, що 19 серпня 2018 року біля квартири АДРЕСА_3 невстановлена особа нанесла ОСОБА_15 удар рукою по обличчю. Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 отримав фізичний біль та звертався за медичною допомогою. На час розгляду матеріалу встановити ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_11 , не надалось можливим, враховуючи вказане, у зв`язку з тим, що інформація, викладена в матеріалах не містить даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення. За наявними фактичними даними в матеріалах кримінального провадження, що виключають можливість притягти будь-кого до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, а саме оголошення особі про підозру та спрямування відносно вказаної особи обвинувального акту, кримінальне провадження закрито.

Таким чином, судом встановлено, що 19 серпня 2018 року під час конфлікту між сторонами у справі, відповідач ОСОБА_1 , намагаючись вивести з під`їзду будинку, де він проживає, схватив рукою за куртку, в яку був одітий ОСОБА_2 , та наніс йому рукою удар по обличчю.

При ухваленні рішення у справі суд не приймає до уваги твердження відповідача викладені ним у відзиві на позов та його пояснення в суді про те, що він не наносив удару відповідачу, а лише взяв рукою за рукав куртки в районі плеча, що була одіта на позивачеві, який стояв на сходовому майданчику 6-го поверху та не давав пройти йому до ліфта, та відштовхнув його.

Вказані пояснення відповідача, суперечать його ж поясненням, які він надавав 18.09.2018 р. Ст. ДОП СП ДнВП при розгляді матеріалу ЖЄОЗПВПК №10019 та поясненням, які він надавав слідчій СВ Дніпровського ВП Я.А. Федоренко (а.с.106-109).

Проте, судом не встановлено того, що внаслідок нанесення відповідачем удару позивачу були завдані будь-які тілесні ушкодження

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В п. 1 ч. 1 ст. 105 ЦПК України передбачене обов`язкове призначення експертизи судом за клопотанням хоча б однієї із сторін для встановлення характеру і ступеню ушкодження здоров`я.

в п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України також передбачено, що слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Згідно пояснень сторін та наданих суду доказів судово-медична експертиза щодо встановлення наявності у позивача ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, їх тяжкості та характеру у кримінальному провадженні не проводилася, а також про її призначення не заявлялося під час розгляду цивільної справи.

Вироком суду у кримінальній справі чи постановою судді у справі про адміністративне правопорушення не встановлено вини ОСОБА_1 у вчиненні будь якого правопорушення відносно ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження вказаних ним у позові обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому тілесних ушкоджень та спричинення шкоди його здоров`ю внаслідок протиправних дій відповідача, що були вчинені ним 19 серпня 2018 року.

Посилання позивача та його представника на те, що результати побоїв, які завдав позивачу відповідач, підтверджуються доданими до позовної заяви фотознімками, суд не приймає до уваги, бо ці знімки виконані позивачем самостійно у невідомо який час, а за відсутності висновку судово-медичної експертизи, суд не може за вказаними фотознімками визначити наявність тілесних ушкоджень, їх характер і ступінь тяжкості.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника на те, що позивач через погіршення стану свого здоров`я внаслідок дій відповідача, що мали місце 19 серпня 2018 року, витрачав грошові кошти на придбання ліків, на медичне обстеження, придбання нового одягу, бо позивачем не надані належні та допустимі докази, на підтвердження вказаних обставин.

Отже, суд приходить до висновку, що 19 серпня 2018 року відповідач вчинив відносно позивача неправомірні дії, що виразилися у хватанні його за рукав куртки та одному ударі по обличчю.

Згідно ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Як зазначено у ч.1 ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Оскільки судом встановлено, що позивачу неправомірними діями відповідача було завдано фізичного болю, суд вважає, що позивач дійсно має право на відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави.

Саме закріплення за державою обов`язку забезпечення прав і свобод людини дає можливість, у випадку порушення останніх, звернутися до суду з метою їх захисту та відновлення, а також за компенсацією шкоди, завданої таким порушенням.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтями 23, 1167 Цивільного кодексу України.

У ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

В ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд вважає, що в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 позивачу ОСОБА_2 було заподіяно моральну шкоду, яка полягала: в завданому йому фізичному болю та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відносно нього.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи встановлені судом обставини, а також вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди з відповідача необхідно стягнути 5000 грн.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16000 гривень, які позивач сплатив за надання йому правової допомоги у кримінальному провадженні та вважає збитками, передбаченими ст. 22 ЦК України, у виді витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), то в цій частині позову необхідно відмовити.

На підтвердження понесених витрат у кримінальному провадженні до позовної заяви додано Договір №3108/2018 від 03.09.2018 року укладений між громадянином Італії ОСОБА_11 та Адвокатським об`єднанням "Абсолют" щодо надання необхідної правової допомоги у статусі представника (захисника) по питанням: супроводу його заяви про кримінальне правопорушення, зареєстрованої відділом поліції проти ОСОБА_17 ; підготовки, подання та супроводу заяви про злочин (вчинення психологічного тиску/насильства членами родини та/або інших пов`язаних дій відносно ОСОБА_18 ) проти родини Брік (а саме ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ). До позову також додано копію квитанції до прибуткового касового ордеру №18 від 3 чересня 2018 року про сплату Саверіо Тьєрі Адвокатському об`єднанню "Абсолют" 16000 грн. за послуги згідно Договору 3108/2018 від 31.08.2018 року (а.с. 30-35).

Згідно п. 1 ч.1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат, пов`язаних з кримінальним провадження.

Відповідно до ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження..

Частиною 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

В процесі досудовим розслідуванням кримінального провадженні внесеного в ЄРДР під №0000197 щодо нанесення 19.08.2018 року удару рукою по обличчю ОСОБА_15 не було встановлено факту вчинення відповідачем ОСОБА_1 кримінального правопорушення відносно позивача, а кримінальне провадження постановою слідчого від 16.08.2019 року було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

З урахуванням зазначеного вище, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_11 процесуальних витрат понесених ним у кримінальному провадженні.

Крім того, в п. 4.3 вказаного вище договору №3108/2018 від 03.09.2018 р. про надання правової допомогизазначено, що правова допомога надається після сплати замовником авансу (авансового внеску) Виконавцю 16000 грн.

Проте суду на надано жодних доказів того, що виконавцем за договором - Адвокатським об`єднанням "Абсолют" були виконані якісь роботи щодо надання правової допомоги ОСОБА_11 , їх об`єм та вартість, як це передбачено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Крім того, авансовий платіж за договором в сумі 16000 грн. здійснювалася також за підготовку, подання та супровід заяви про злочин (вчинення психологічного тиску/насильства членами родини та/або інших пов`язаних дій відносно ОСОБА_18 ) проти родини Брік (а саме ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ). Отже затрати на ці послуги не можуть бути покладені на відповідача у цивільній справі ОСОБА_1 .

Суду також не надано доказів того, що внесений авансовий платіж за договором про надання правової допомоги не був повернутий повністю або частково Замовнику - ОСОБА_11 .

Також представник позивача у позовній заяві просить покласти на відповідача судові витрати, але при цьому не вказує, які саме судові витрати необхідно покласти на ОСОБА_1 і на користь якої особи суд повинний стягнути ці витрати.

Згідно наданої квитанції про сплату судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, судовий збір було сплачено представником позивача адвокатом Стребковою О.А.

В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача не заявляла про стягнення з відповідача на її користь сплаченого судового збору, не надавала суду доказів, на підтвердження повернення їй позивачем грошових коштів, що були сплачені нею як судовий збір при поданні позову, або про те, що грошові кошти, що були сплачені нею від свого імені, були надані їй саме позивачем.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судовий збір сплачено представником позивача, а не безпосередньо позивачем, а в позові не заявлено, на користь якої особи необхідно стягнути сплачений судовий збір, суд позбавлений можливості вирішити питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору між сторонами у справі, тобто між позивачем та відповідачем.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь громадянина Італії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. (п`ять тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 22 липня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.