Справа № 647/1859/21
№ провадження 2/647/536/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2021 року Суддя Бериславського районного суду Херсонської області Миргород В.С., розглянувши матеріали позовної заяви Приватного підприємства «Діоніс», ОСОБА_1 , від імені яких діє та представляє адвокат Ставрост Роман Юрійович до в.о. директора Національного природного парку «Кам`янська Січ» Скорика Сергія Валентиновича, Державної Казначейської служби України про стягнення моральної шкоди та витрат,

встановив:

У липні 2021 року адвокат Ставрост Роман Юрійович, який діє від імені та в інтересах Приватного підприємства «Діоніс», ОСОБА_1 звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом до в.о. директора Національного природного парку «Кам`янська Січ» Скорика Сергія Валентиновича, Державної Казначейської служби України про стягнення моральної шкоди та витрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 року, головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Миргород В.С.

Суддя, вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, дослідивши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, приходить до висновку про відмову у його відкритті з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що Приватне підприємство «Діоніс» на підставі Договору оренди водного об`єкта державного значення від 01.04.2008 року орендує водний об`єкт, а також дві земельні ділянки на підставі двох договорів оренди землі від 25.02.2009 року, на яких ПП «Діоніс» здійснює господарську діяльність з риборозведення. Директором ПП «Діоніс» є ОСОБА_1 .

Як вбачається з виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державної реєстраційної служби від 12.12.2012 року, проведено державну реєстрацію юридичної особи Приватне підприємство «Діоніс», керівник якого - ОСОБА_1 та здійснено запис 16.02.2004 року за номером запису: 1 000371.

Приватне підприємство «Діоніс» діє на підставі Статуту.

З позовної заяви вбачається, що Приватне підприємство «Діоніс», керівником якого ОСОБА_1 подали позов до в.о. директора Національного природного парку «Кам`янська Січ» Скорика Сергія Валентиновича, Державної Казначейської служби України як до юридичної особи та просять суд: 1) стягнути з Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_1 450 000, 00 гривень моральної шкоди, 24 000, 00 гривень витрат за надання правничої допомоги, 6 178, 00 гривень за проведення судово-психологічної експертизи та 61, 80 гривень банківської комісії. 2) стягнути з Державної Казначейської служби України на користь приватного підприємства «Діоніс» 610 000, 00 гривень моральної шкоди, 150 000, 00 гривень збитків у вигляді не отриманого доходу і у зв`язку з цим залучення боргових коштів, 31 000, 00 гривень витрат за надання правничої допомоги, 1 795, 05 гривень збитків, завданих вилученням і знищенням риби, 983, 00 гривень за послуги з цінового моніторингу вартості риби та 15, 00 гривень банківської комісії за те, що в.о. директора Національного природного парку «Кам`янська Січ» ОСОБА_2 спільно зі службою охорони перешкоджає ПП «Діоніс» у здійсненні господарської діяльності, внаслідок чого спричинив шкоду підприємству.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Тлумачення поняття суд, встановлений законом надає Європейський суд з прав людини (справа Сокуренко і Стригун проти України ) та зазначає, що таке поняття поширюється не тільки на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Таким чином, поняття суд, встановлений законом включає в себе, окрім іншого, дотримання судом усіх правил юрисдикції та підсудності.

Верховний Суд України у постанові від 23 січня 2019 року у справі за № 14-498цс18 визначає поняття судової юрисдикції як інституту права, покликаного розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ці норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Виходячи з правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (суперечності, які виникають з порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у цивільних правовідносинах, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін, як правило, є фізична особа.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є захист цивільних прав та/або охоронюваних законом інтересів, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, за змістом пункту 4 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Отже, ознаками господарського спору, який належить до юрисдикції господарського суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України (далі - ЦК України та ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, а також спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Отже, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що даний спір між сторонами виник саме з питань господарської діяльності, а тому даний спір не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, так як останній підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до ч.5 ст.186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п.1 ч.1 статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.186, 260 ЦПК України, -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Приватного підприємства «Діоніс», ОСОБА_1 , від імені яких діє та представляє адвокат Ставрост Роман Юрійович до в.о. директора Національного природного парку «Кам`янська Січ» Скорика Сергія Валентиновича, Державної Казначейської служби України про стягнення моральної шкоди та витрат.

Роз`яснити позивачам право на звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів може бути подана апеляційна скарга із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В. С. Миргород