КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-4307/11 Головуючий у 1 інстанції: Яровенко Н.О.

Провадження №22-ц/824/10435/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

13 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Мостової Г.І., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ПАТ «СК «Інтер Поліс», ПАТ «Банк Форум», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ПАТ «СК «Інтер Поліс», ПАТ «Банк Форум», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив:

- видати дублікат виконавчого листа по справі №2-4307/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 61 108 грн 92 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн моральної шкоди, 611 грн 09 коп. судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи;

- поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №2-4307/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 61 108 грн 92 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн моральної шкоди, 611 грн 09 коп. судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В обґрунтування вимог заяви зазначав, щорішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25 жовтня 2012 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 61 108 грн 92 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн моральної шкоди, 611 грн 09 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

12 грудня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист щодо примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 березня 2012 року.

Цього ж дня ОСОБА_1 подав до державної виконавчої служби в Дніпровському районі м. Києва заяву про примусове виконання рішення суду та оригінал виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м. Києва по справі №2-4307/11.

17 грудня 2012 року головним державним виконавцем Шеремет Ю.М. органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №35780194.

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 звертався до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про надання інформації про виконавче провадження, однак відповіді заявник не отримав.

На сьогоднішній день рішення суду не виконано, грошові кошти ОСОБА_1 не надходили.

Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий документ повернутий стягувачу, однак постанова про повернення виконавчого листа та оригінал виконавчого листа не надходили.

Отже, виконавчий документ було втрачено органом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений з поважних причин, а тому заявник змушений звернутись з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчий документ повернутий стягувачу, однак постанова про повернення виконавчого листа та оригінал виконавчого листа на адресу ОСОБА_1 не надходили.

Зазначає, що судові повістки на адресу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 не надходили. Крім того, на електронну адресу представника жодних листів, повідомлень та судових повісток не надходило. Наведе свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства.

Звертає увагу й на те, що у зв`язку з неповідомленням заявника про розгляд справи останній був позбавлений права заявити клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою, вказаною в апеляційній скарзі.

На підставі ст. 372 ЦПК України апеляційний суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, що не з`явилася.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано належних та допустимих доказів втрати виконавчого документа.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 жовтня 2012 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ПАТ «СК «Інтер Поліс», ПАТ «Банк Форум», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 61 108 грн 92 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн моральної шкоди, 611 грн 09 коп. судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В решті позову відмовлено. (а.с. 92-95, 134-136)

12 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримав виконавчий лист, що вбачається з довідкового листа до справи.

Постановою головного державного виконавця органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві Шеремет Ю.М. від 17 грудня 2012 року відкрито виконавче провадження (ВП №35780194) з виконання виконавчого листа №2-4307, виданого 12 грудня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва. (а.с. 146)

У подальшому 23 січня 2013 року державним виконавцем Шеремет Ю.М. винесено постанову про арешт майна боржника. (а.с. 147)

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про надання інформації щодо виконавчого провадження №35780194. (а.с. 148-149)

Станом на день звернення із заявою до суду відповідь від Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) не надійшла.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на час набрання рішенням законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У ч. 1, 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на дату розгляду заяви) визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19) зроблено висновок, що відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.

Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При цьому, єдиною вимогою до заяви про видачу дубліката виконавчого документа є дотримання визначених законом строків його пред`явлення до виконання. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого листа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат вказаного документу має повністю відтворювати втрачений, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

31 травня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повторно звернувся до Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про надання інформації щодо виконавчого провадження №35780194.

З відповіді Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 16 червня 2021 року №53552 вбачається, що на виконанні у Відділі (ВП-спецрозділ) перебувало виконавче провадження №35780194 з примусового виконання виконавчого листа №2-4307 від 12.12.2012, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 68840,01 грн. 26.12.2014 державним виконавцем керуючись ч. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копію постанови разом з оригіналом виконавчого листа направлено на адресу стягувача, а саме: АДРЕСА_1 . Згідно номенклатури справ Відділу за 2014 рік строк зберігання реєстрів на відправлену кореспонденцію становить 1 рік, у зв`язку чим неможливо надати підтвердження про направлення виконавчого документа на адресу стягувача. Виконавче провадження знищено, за закінченням строків зберігання, передбачених Наказом №1829/5 від 07.06.2017, виданого Міністерством юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями». Перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 16.06.2021 вищевказаний виконавчий документ до Відділу повторно не надходив та на виконанні не перебуває.

Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції враховуючи, що подана до суду представником ОСОБА_1 відповідь Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 16 червня 2021 року №53552 була надана на повторну заяву про надання інформації щодо виконавчого провадження №35780194 та має виключне значення для правильного вирішення справи, протокольною ухвалою від 13 липня 2021 року задовольнив клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про приєднання доказу та долучив вище зазначений документ до матеріалів справи.

Судом встановлено, що з заявою про поновлення строку та видачу дубліката виконавчого листа стягувач у даній справі звернувся після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З наданих суду документів вбачається, що 26.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Доказів того, що стягувач був повідомлений про закінчення виконавчого провадження, немає.

Згідно відповіді Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 16 червня 2021 року №53552 станом на 16.06.2021 виконавчий лист №2-4307 від 12.12.2012, виданий Дніпровським районним судом м. Києва, до Відділу повторно не надходив та на виконанні не перебуває.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

На час розгляду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання рішення суду, на підставі якого повинен бути виданий дублікат виконавчого листа, є чинним.

Судом встановлено, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 рокує невиконаним, матеріали справи не містять доказів отримання стягувачем як виконавчого листа, так і постанови про його повернення.

На підставі викладеного суд вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено стягувачем із поважних причин, а тому повинен бути поновлений.

Оскільки суд поновлює строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, то такий строк не вважається пропущеним, а тому підлягає видачі дублікат виконавчого листа, оскільки оригінал втрачено.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апелянта, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності належним чином повідомленого заявника, що згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 433 ЦПК України заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З повістки від 14 квітня 2021 року, адресованій ОСОБА_2 , вбачається, що розгляд заяви призначено на 09:30 год 26.04.2021 року. (а.с. 158)

Матеріали справи не містять повістки, адресованої ОСОБА_1 , про повідомлення дати, часу і місця розгляду заяви.

Згідно протоколу судового засідання у зв`язку з неявкою на 26 квітня 2021 року у судове засідання учасників судового розгляду, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. (а.с. 159)

Наведене свідчить, що розгляд справи за заявою ОСОБА_1 , призначений на 26 квітня 2021 року, відбувся без належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 .

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

За положеннями ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. 268, 367, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ПАТ «СК «Інтер Поліс», ПАТ «Банк Форум», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа по справі №2-4307/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 61 108 грн 92 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн моральної шкоди, 611 грн 09 коп. судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №2-4307/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 61 108 грн 92 коп. матеріальної шкоди, 1000 грн моральної шкоди, 611 грн 09 коп. судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Г.І. Мостова

А.С. Сержанюк