Ухвала

26 липня 2021 року

м. Київ

справа № 185/11138/19

провадження № 61- 2260ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) із земель, переданих у колективну власність для сільськогосподарського використання колишньому КСП «Межиріч» у розмірі 5,29 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Межиріцької сільської ради задоволено.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У лютому 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 , подав касаційну скаргу, в якій, заявник просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року та залишити в силі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року.

Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2021 року вказану касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: заявнику необхідно надати докази поважності пропуску строку на касаційне оскарження та зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Зазначена ухвала направлялась ОСОБА_1 , тричі на адресу: АДРЕСА_1 , проте повернулась 12 квітня 2021 року, 01 червня 2021 року, 15 липня 2021 року на адресу Верховного Суду без вручення адресату з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 131 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

До касаційного суду заява про зміну місця проживання або місцезнаходження не надходила.

Здійснюючи повідомленняОСОБА_1 про залишення касаційної скарги без руху, суд касаційної інстанції врахував, що відомості про інші адреси для листування у матеріалах провадження відсутні.

Також, варто зазначити, що ухвала Верховного Суду від 25 лютого 2021 року внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та перебуває у вільному доступі.

Рішенням Європейського суду з прав людини «Чірікоста і Віола проти Італії» визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

Оскільки, станом на 26 липня 2021 року заявником недоліки касаційної скарги не усунуто, вказане свідчить про невиконання ним вимог ухвали Верховного Суду від 25 лютого 2021 року, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України та статті 185 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу і заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Межиріцької сільської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова