БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/699/17
Провадження № 6/497/32/2021
УХВАЛА

22.07.2021 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград з матеріалами з поданням державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіогального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 року до суду звернувся державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіогального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Волкогонова О.О. з поданням, яким просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виконавчим листом №947/699/17, що був виданий 29.09.2017р. Болградським районним судом Одеської області.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіогального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження за виконавчим листом №497/699/17, що був виданий 29.09.2021гр. Болградським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укрфінанас" заборгованості за кредитом в сумі 50807грн. та судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1600грн., а всього, - 52407грн. Так, 30.09.2020року приватним виконавцем було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№63168790, проте Боржник ухиляється від належного виконання зобов`язання, будь-яких дій з його боку на його виконання не здійснено, ухиляється від явки на виклики приватного виконавця, тому виконавець вважає, що виникла потреба щодо вжиття заходу примусового виконання - обмеження боржника у праві виїзду за кордон до належного виконання ним відповідного зобов`язання.

У судове засідання виконавець не прибув, надав завяву про розгляд подання за його відсутності. ОСОБА_1 до суду також не прибув, був повідомлений належним судом чином - судовою повісткою, яку не отримав.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши та оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4ст.441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008р. у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного суду від 15.05.2019р. (справа № 922/4244/17), зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Оскільки за повідомленням державний виконавець та боржник у судове засідання не з`явилися, з огляду на положення ст.441 ЦПК України, з врахуванням строків розгляду подання, суд вважає можливим здійснити розгляд подання за відсутності учасників виконавчого провадження.

Згідно ч.3ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення, а, відповідно до ч.2ст.19 Конституції України, - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання своїх зобов`язань.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», 1. право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, якщо: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; п.2ч.1ст.6 виключено на підставі Закону № 888-VIII від 10.12.2015; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню у порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; п.п.6,7,8 ч.1ст.6 виключені на підставі ЗУ №888-VIII від 10.12.2015 та №671-VII від 05.11.2013; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду;ч.2 цієї статті виключено на підставі ЗУ №888-VIII від 10.12.2015. 3. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Ст.6 цього Закону також передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, - може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобовязань. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише в разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобовязань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

До вищевказаного подання державного виконавця не додано доказів, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості, та судом не встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, також в матеріалах подання відсутні відомості про вручення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, виклик боржника та виходи державного виконавця до місця його проживання з метою встановлення об`єктивних обставин (тривале відрядження, хвороба, тощо), що можуть заважати виконанню рішення суду, акт опиту сусідів про місце знаходження боржника, тощо.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобовязання, а також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання, у зв`язку з чим, подання є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

За таких обставин, виконавець дійшов передчасного висновку про необхідність обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку з чим подання підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.441 ЦПК України, ст.ст.1,5 Закону «Про виконавче провадження»,Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд,

УХВАЛИВ:

Подання державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіогального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.В. Кравцова