КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5261/20
Провадження № 2/552/128/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.03.2021 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді - Шаповал Т.В.,
при секретарі - Дубовик І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -
ВСТАНОВИВ :
У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Посилаючись на те, що 24.03.2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_2 .. Після розірвання шлюбу дитина увесь час проживала з нею. Від участі у вихованні та утриманні дитини відповідач само ухиляється і не турбується про здоров`я і розвиток сина. Добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не надає. Посилалась на те, що вона на даний час не може офіційно працевлаштуватись, має неофіційні, тимчасові заробітки, а тому самостійно достатнього фінансування для забезпечена всіх потреб їх сина вона не має. Зазначила, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, не має на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб.
Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 25% від всіх видів доходу.
Ухвалою від 06 січня 2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
01.02.2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що після розірвання шлюбу відповідача з позивачем, їх син проживає з матір`ю, а відповідач у свою чергу сплачував аліменти на його утримання. Твердження позивача, що відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не бере участі, не турбується про здоров`я і розвиток чина є надуманими доводами позивача, які не підтверджені жодними документальними доказами.
Зазначила, що повнолітній син знаходиться на повному державному забезпеченні у навчальному закладі та отримує відповідне грошове забезпечення( стипендію), крім того, їх син вже не проживає разом з позивачем, яка в його інтересах звернулась до суду з позовом.
Посилалась на те, що на даний час відповідач є учасником бойових дій та пенсіонером, інших додаткових джерел доходу він не має. Також, він має захворювання, які потребують медикоментозного лікування, що становить значну частину коштів, крім того за рахунок пенсії має утримуватися оплата комунальних платежів, забезпечувати себе продуктами харчування, що позбавляє можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який є на повному державному забезпеченні, отримує грошове утримання, може працювати самостійно.
Також зазначила, що позивач перебуває у працездатному стані та в свою чергу ухиляється від свого прямого обов`язку на допомогу своїй дитині. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
11.02.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначила, що утримання батьками своїх повнолітніх дітей, яка продовжує навчання є обов`язком, а не правом. Такий обов`язок у рівних частках поділяється та виконується обома батьками, а тому перекладання відповідачем його батьківського обов`язку щодо утримання їхнього сина виключно на позивача порушує рівність прав та обов`язків батьків.
Крім того, зазначила про те, що їх син знаходить на повному державному забезпеченні та отримує стипендію, але це не означає, що він не потребує матеріальної допомоги. Їхньому сину потрібен одяг, харчування та кошти на інші витрати.
Посилалась на те, що відповідач є депутатом Шевченківської районної у м. Полтаві ради, а тому він спроможний сплачувати аліменти. Окрім того, зазначила, що вона ніколи не ухилялась від утримання свого сина, а відповідач намагається уникнути виконання своїх батьківських обов`язків, які не припиняються ані зі звільненням, ані з досягненням пенсійного віку, ані з наявними несмертельними хворобами. Просила суд позов задовольнити в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 09.11.2009 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 24.03.2010 року./а.с.10/
Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 16 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Полтави./а.с.12/
ОСОБА_2 перебуває на військовій службі( навчанні) являється курсантом 2-го курсу факультету бойового застосування військ Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного та забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах. Термін навчання 4 роки до червня 2023 року, з денною формою навчання, що підтверджується довідкою Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 03.10.2020 року №3208./а.с.13/
Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.
Відповідно до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
При цьому згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3--1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що відповідач на підставі наказу Міністерства оборони України №252 відповідно до п.п. «в» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнений зі з військової служби у запас, з 08.09.2020 року, виключений зі списку особового складу військової частини НОМЕР_3 , знятий зі всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом із наказу №252 від 08.09.2020 року./а.с.40/
Також встановлено, що на даний час ОСОБА_2 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 ./а.с.41/
Відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву посилався на те, що він перебуває на пенсії, має низку захворювань, які потребують лікуванню та додаткових коштів, а тому він не має можливості сплачувати кошти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, але перебування на пенсії не звільняє від обов`язку батька утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги.
Також варто зазначити, що ОСОБА_2 є працездатним, а із наданих до суду виписок про стан здоров`я відповідача не вбачається, що він не може працювати та надавати допомогу своєму синові.
Таким чином, оскільки відповідач є працездатним, не надає своєму повнолітньому сину, що продовжує навчання, матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 заробітку (доходу) .
Згідно ст. 191 СК України,аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій.
Тому судові витрати за розгляд справи суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 8, 182, 183, 191, 199 СК України, ст.ст. 258,259,263-265 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу),щомісячно, починаючи з 11 листопада 2020 року на період його навчання, але не більше ніж до досягнення 23 річного віку.
В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення підлягає негайному виконанню.
Судові витрати за розгляд справи судом віднести за рахунок держави.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_5 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ;
третя особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_6 .
Повний текст рішення виготовлено 18.03.2021 року.
Суддя Т.В. Шаповал