ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2195/21 Справа № 175/2723/19 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Петешенкової М.Ю.
суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою Військової Частини НОМЕР_1
на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року
у цивільній справі за позовом Військової Частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Будинок перебуває на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська та закріплений на праві оперативного управління за військовою частиною НОМЕР_1 .
Позивач зазначає, що між Військовою частиною НОМЕР_1 та ОСОБА_1 фактично укладено договір найму службового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 , за умовами якого передбачено обов`язок останнього вчасно сплачувати квартплату та комунальні послуги шляхом внесення нарахованої суми в касу військової частини.
У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 вищевказаних обов`язків за період з травня 2014 року по квітень 2017 року виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка складається із заборгованості за квартирною платою, за зовнішнє освітлення, за постачання холодної води та користування електричною енергією на загальну суму 40 277, 99 грн.
Оскільки в добровільному порядку заборгованість не погашена Військова частина НОМЕР_1 просила суд стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаний період у розмірі 40 277,99 грн.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року позов Військової Частини НОМЕР_1 залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості та правомірності своїх дій щодо нарахування оплати за комунальні послуги за тарифами, встановленими для юридичних осіб. Вважав, що фактично сплачена відповідачем сума, може бути погашена за умови нарахування послуг за тарифами для населення, встановленими НКРЕП.
Не погодившись з рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовані фактичні обставини справи та не надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити апеляційну скаргу Військової Частини НОМЕР_1 без задоволення, а рішення суду без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 , є власністю Міністерства оборони України та знаходиться на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро та закріплений на праві оперативного управління за Військовою частиною НОМЕР_1 , де зареєстровані та фактично проживають ОСОБА_1 , разом з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 (а.с. 8).
ОСОБА_1 вселений та користується службовим приміщенням на підставі ордеру № 244 від 11 вересня 1992 року, тобто, між позивачем та відповідачем склались відносини, пов`язані із наймом житлового приміщення, за умовами якого останній зобов`язується вчасно сплачувати квартплату та комунальні послуги шляхом внесення нарахованої суми в касу військової частини НОМЕР_1 . В той же час, позивач зобов`язується надати ОСОБА_1 службове приміщення, комунальні послуги (у тому числі електропостачання) та тарифи встановити на підставі економічно обґрунтованих розрахунків.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, за період з травня 2014 року по квітень 2017 року у відповідача виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги, що а складається із: заборгованості за квартирною платою з 01 травня 2014 року по травень 2017 року у розмірі 1918,4 грн, нарахування за зовнішнє освітлення під`їзду з травня 2014 року по 01 травня 2017 року у розмірі 609,28 грн, нарахування із постачання холодної води з травня 2014 року по 01 травня 2017 року у розмірі 982,08 грн. Та користування електричною енергією на загальну суму 51103,41 грн.
Проте, за період з травня 2014 року по квітень 2017 року останнім сплачено комунальні послуги у розмірі 14 333,00 грн. (а.с. а.с. 108-110).
Надаючи оцінку наявним у справі доказам, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що заборгованість за житлово-комунальні послуги погашено, а нарахування електричної енергії за період з травня 2014 року по 01 травня 2017 року відбувалось за тарифами, встановленими для юридичних осіб.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Статтями 66-67 Житлового кодексу України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Статтею 68 Житлового кодексу встановлено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна вата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки , що випливають з договору найму житлового приміщення.
Відповідно до п.6.2 Наказу Міністра оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» оплата комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовослужбовцями, які розміщені в казармах і переобладнаних будівлях, здійснюється військовою частиною за рахунок кошторису Міністерства оборони України. Військовослужбовці офіцерського складу, а також особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які залишились перебувати на квартирному обліку у гарнізонах ЗС України і проживають у казармах та переобладнаних будівлях, компенсують військовій частині вартість отриманих ними комунальних послуг і спожитих енергоносіїв за тарифами для населення.
Враховуючи викладене вище, з урахуванням наданих комунальних послуг у вигляді квартирної плати, водопостачання та зовнішнього освітлення з травня 2014 року по 01 травня 2017 року на загальну суму 3509, 76 гривень (1918,4 грн. + 609,28 грн. + 982,08 грн.) та враховуючи сплачену відповідачем за цей період суму за всі види комунальних послуг у розмірі 14 333 грн, зазначена заборгованість за даний вид комунальних послуг має бути врахована та списана з відповідача.
Щодо вимог в частині надання послуг з електропостачання, правовідносини сторін регулюються Житловим кодексом України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про електроенергетику», ЗУ «Про засади функціонування ринку електричної енергії України», ЗУ «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг».
Так, відповідно до ст. 2 ЗУ «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг (станом на момент виникнення правовідносин сторін ) Після внесення змін до закону - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Порядок організації діяльності національної комісії, визначається Законом України "Про природні монополії".
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі Регулятор, або НКРЕ), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Відповідно до затверджених Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 348 від 27 березня 2014 року тарифів, тариф для населення, яке проживає в багатоквартирних будинках, не газифікованих природним газом і в яких відсутні або не функціонують системи централізованого теплопостачання в період з 01 травня по 30 вересня 2013 року було встановлено у розмірі 1 кВт/год = 28,02 коп., проте позивачем нараховано відповідачу борг та тарифом встановленим для юридичних осіб у розмірі, значно вищому в декілька разів ніж, як передбачено умовами договору економічно обґрунтованими тарифами.
Відповідно до постанови НКРЕ від 23 травня 2014 року № 749 встановлено нові тарифи для населення з 01 червня 2014 року. Так у період з 01 травня 2014 по 30 вересня 2014 року за обсяг спожитий до 250 кВт/год електроенергії 1 кВт =23,7 коп., а за обсяг спожитий понад 250 та до 800 кВт/год 1 кВт=32,22 коп.
Крім того, відповідно постанови НКРЕ № 220 від 26 лютого 2015 року за період з 01 квітня по 31 серпня 2015 року включно встановлено тариф на електроенергію, що відпускається населенню, яке проживає в багатоквартирних будинках, не газифікованих природнім газом і в яких відсутні або не функціонують системи централізованого теплопостачання (у тому числі в сільській місцевості) за обсяг спожитий до 3600 кВт у розмірі 36,6 копійок, у період з 01 вересня 2015 року по 29 лютого 2016 року включно 45,6 коп. за 1 кВт/год (без ПДВ).
Таким чином, нарахування електроенергії по тарифам за розмірами, встановленими, як для юридичної особи є значно завищеними та економічно необґрунтованими, що свідчить про невиконання саме позивачем в цій частині умов договору. При цьому, позивач не надав обґрунтуваних доказів правомірності своїх дій щодо нарахування оплати за тарифами для юридичних осіб, в той час як відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За таких обставин, та враховуючи, що правомірність таких нарахувань позивачем не було доведено, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві.
Жодних нових доводів, які б доводили порушення судом норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової Частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: В.С. Городнича
О.В. Лаченкова