РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/6855/20

Провадження № 2/638/1503/21

13.07.2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП обслуговування повітряного руху України про стягнення невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги,

встановив:

22.05.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до ДП обслуговування повітряного руху України про стягнення невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд: стягнути з відповідача на його користь 1151500,00 грн. матеріальної допомоги; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 15.05.2020 року до дня ухвалення рішення суду; стягнути витрати пов`язані із наданою правничою допомогою адвоката у розмірі 10000,00 грн.; стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.10.1993 року по 15.05.2020 року, ОСОБА_1 працював у Харківському регіональному структурному підрозділі Украероруху (Державного підприємства обслуговування повітряного руху України). Згідно наказу Харківського РСП від 13.05.2020 року №110/о він був звільнений з посади заступника директора з УПР Харківського РСП Украероруху згідно ст. 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію з 15.05.2020 року. Просив виплатити матеріальну допомогу на підставі п. 6.25.2 Колективного договору ДП «Украерорух». Проте відповідач листом №92/22.1-11/20 від 13.05.2020 відмовив у виплаті матеріальної допомоги у зв`язку із складним фінансовим станом підприємства та відсутністю коштів. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання обов`язку по сплаті матеріальної допомоги, позивачем заявлено додаткову вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив суд відмовити, вказав про те, що виплата матеріальної допомоги можлива лише у випадку наявності коштів на рахунку підприємства.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву Вх.№39093 від 31.07.2020 року, в якому проти позовних вимог заперечували, вказали про те, що у зв`язку з непередбачуваними та непереборними подіями, що відбулися незалежно від волі та бажання підприємства, обставинами, які могли та можуть поставити під загрозу життя чи нормальні умови існування людей, а саме: критичною епідемічною ситуацією на території України та у світі, у зв`язку із закриттям з 17.03.2020 року пунктів пропуску через державний кордон України для здійснення регулярного пасажирського сполучення згідно з рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 13.03.2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої вірусом SARS-CoV-2», введеним у дію указом Президента України від 13.03.2020 року №87, а також з огляду на вжиття аналогічних або подібних заходів у більшості країн Європи та усього світу в Україні суттєво знизилася інтенсивність авіаперельотів над територією та, як наслідок, попит в отриманні аеронавігаціних послуг. Пунктом 14.1 Колективного договору передбачено, що усі виплати пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених Додатком 26 до цього Договору. Відповідно до п. 14.1 КД, який діє в Украерорусі, усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства. Також відповідач посилається на те, що 28.05.2020 року в Управлінні соціального захисту населення Бориспільської міської ради зареєстровані зміни до Колективного Договору, а саме п. 6.25. Також вказали про те, що виплату заробітної плати неможливо розцінювати як заробітну плату чи її складову. Стосовно вимоги про витрати на правничу допомогу, зазначив, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови.

В подальшому позивачем збільшено позовні вимоги Вх. №40336 від 10.08.2020 року.

Відповідачем подано відзив на заяву про збільшення позовних вимог Вх. №46329 від 18.09.2020 року, в якому вказано, що у зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до КД від 19.05.2020 року, зареєстровані 28.05.2020 року, щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставин з 16.03.2020 року, адміністрація Украероруху зі свого боку має право виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії, працівникам підприємства, у відповідності до зазначених змін та доповнень до КД, з моменту настання істотної зміни обставин. Тобто з 16.03.2020 року діяли зміни до КД (зареєстровані 28.05.2020 року в Управлінні соціального захисту населення Бориспільської міської ради). Оскільки КД передбачається не законодавчо встановлена соціальна гарантія, а додатково встановлений соціальний захист для працівників Украероруху, то законні підстави для виплати середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні відсутні.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01.10.1993 року наказом №21/л від 15.10.1993 року ОСОБА_1 прийнято на посаду керівника польотів Харківського філіалу ДП «Украерорух».

08.09.2014 року згідно наказу №513/о від 08.09.2014 року ОСОБА_1 призначений виконуючим обов`язки заступника директора з УПФ із збереженням функціональних обов`язків начальника АДЦ-НП.

13.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача заявою про звільнення з посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію з 08.05.2020 року та виплатою матеріальної допомоги на підставі п.6.25.2 Колективного договору Украероруху, чинного на 30.04.2020 року.

13.05.1021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про звільнення з посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію з 15.05.2020 року та виплатою матеріальної допомоги на підставі п.6.25.2 Колективного договору Украероруху.

15.05.2020 року ОСОБА_1 згідно наказу №110/о від 13.05.2020 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України.

При цьому передбачену п. 6.25.2 Колективного договору між адміністрацією Украерорух та профспілками матеріальну допомогу, ні в день звільнення, ні по день звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 не виплачено.

Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом ч.1 ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності , виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю.

Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації (ст. 18 КЗпП України).

Контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. Якщо власник або уповноважений ним орган (особа) порушив умови колективного договору, профспілки, що його уклали, мають право надсилати власнику або уповноваженому ним органу (особі) подання про усунення цих порушень, яке розглядається у тижневий строк. У разі відмови усунути порушення або недосягнення згоди у зазначений строк профспілки мають право оскаржити неправомірні дії або бездіяльність посадових осіб до суду (ст. 19 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, а також сторін, які їх уклали.

Відповідно до п. 6.25.2 Колективного договору, укладеного між ДП «Украерорух» та профспілками із змінами та доповненнями, внесеними протягом 2015-2020 років в редакції станом на 01.02.2020 у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадових оклад за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадови окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як таку, що збільшує посадовий оклад за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не має перевищувати 20 посадових окладів.

На час звільнення позивача з роботи будь - яких змін у Колективний договір щодо призупинення виплати матеріальної допомоги, передбаченої п. 6.25.2 цього договору, її скасування чи зменшення розміру у встановленому законом порядку внесено не було.

Протокол робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру від 18.03.2020 № 2, згідно з яким вирішено задекларувати вимушену необхідність здійснювати лише обов`язкові виплати, які не пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм (заробітна плата працівників та обов`язкові податки та збори), а також запровадження на підприємстві простою не є таким, що вносить зміни до Колективного договору чи обмежує його дію, оскільки ні чинним законодавством України, ні положеннями Колективного договору не передбачено можливості припинення чи зміни порядку його дії за рішенням робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру або іншого аналогічного органу.

Рішення про зміну положень колективного договору може прийматися виключно сторонами колективного договору та у відповідності до процедури, встановленої законодавством.

Відтак доводи відповідача про те, що даний протокол є підставою для зупинення виплат, передбачених п. 6.25.2 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та умовах Колективного договору.

З 20.05.2020 на підприємстві діє нова редакція Колективного договору. Повний текст цього документа відповідачем до суду не надано, проте надано зміни та доповнення до Колективного договору. (а.с.117-124) Із частини тексту вбачається, що п. 6.25.2 договору було змінено, та зазначено, що виплата матеріальної допомоги буде здійснюватися на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною. Відповідно до договору виплата матеріальної допомоги буде надаватися за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). Договір на виплату матеріальної допомоги може бути підписаний до 01.07. 2020 за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання (відповідно до змін та доповнень до КТ від 28.05.2020 № 31).

Позивач має право на отримання матеріальної допомоги відповідно до п. 6.25.2 колективного договору в редакції, яка була чинною на час його звільнення (15.05.2020), оскільки відповідач на час звільнення позивача з роботи не міг застосовувати локальний нормативний акт (Колективний договір), який ще не був прийнятий.

Посилання відповідача на п. 14.1 Колективного договору, згідно з яким усі виплати, пов`язані з перевищенням законодавчо-правових норм, здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (за їх наявності) у послідовності пріоритетів, визначених додатком 26 до цього договору не змінює висновків суду, оскільки відповідачем не надано будь - яких доказів про те, яка сума коштів та на які саме витрати була визначена відповідачем та погоджена з профспілкою як стороною договору, а зі змісту додатку № 26, черговість виплати матеріальної допомоги у зв`язку із виходом працівника на пенсію не передбачена. Відтак зміст Колективного договору з урахуванням додатку № 26 вказує на те, що виплата матеріальної допомоги працівникові, який звільняється у зв`язку з виходом на пенсію не ставиться в залежність від пріоритетності інших виплат та є обов`язковою.

У разі відсутності коштів на такі виплати саме відповідач мав своєчасно відреагувати на зміни, що сталися у господарській діяльності підприємства та за погодженням з профспілкою внести відповідні зміни до колективного договору, проте такі дії на час виникнення спірних правовідносин вчинені не були. А тому посилання відповідача на те, що невиплата матеріальної допомоги пов`язана із виконанням ними рішення влади (постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211) про запровадження карантину, а відповідно забороною авіасполучення в період карантину не спростовують висновків суду.

Відсутність прибутку ДП «Украерорух» не може впливати на гарантовану та належну працівникові суму коштів матеріальної допомоги у разі звільнення у зв`язку із виходом на пенсію.

А тому надані відповідачем докази щодо введення на підприємстві простою та висновок Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин, не спростовують висновки суду.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги.

Однак суд вважає, що вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати матеріальної допомоги є такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати матеріальної допомоги, обов`язковою умовою є вина підприємства у затримці виплати належних працівникові сум при звільненні.

За обставинами справи встановлено, що позивач отримав своєчасно всі суми, які належали йому при звільненні, крім одноразової матеріальної допомоги, передбаченої п. 6.25.2 Колективного договору.

За змістом даного пункту Колективного договору адміністрація гарантує надання матеріальної допомоги у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, проте не вказано, що така виплата має бути проведена у день звільнення працівника.

Нормами КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» не передбачено такої виплати у складі заробітної плати як одноразова матеріальна допомога при звільненні працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Виходячи з того, що така виплата передбачена лише умовами Колективного договору, який не містить положень щодо строків її виплати, у суду відсутні правові підстави для стягнення середнього заробітку за затримку виплати такої матеріальної допомоги, застосувавши до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Правнича допомога, витрати на проведення експертизи є складовою судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження наданих послуг представником позивача надано три копії квитанцій від 07.08.2020 року, згідно якими ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4924,62 грн., 4924,62 грн., 201,01 грн. Також надано рахунок №20/05 відповідно до договору №0007 від 24.10.2019 року про надання правової допомоги. (а.с.166,166 а, 166 б)

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Правнича допомога, витрати на проведення експертизи є складовою судових витрат.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону України «Про адвокатуру Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час .

У відповідності до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у в`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Враховуючи доведені доказами витрати позивача на правничу допомогу, стягненню підлягають витрати у розмірі 10000,00 грн.

Стосовно сплати судового збору, позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення матеріальної допомоги, і враховуючи, що в цій частині позовні вимоги задоволено, судовий збір підлягає сплаті у розмірі 840,80 грн. Стосовно стягнення судового збору на користь позивача за вимогу про стягнення середнього заробітку, в цій частині суд відмовляє, з огляду на те, що дана вимога не була задоволена.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 81, 258, 265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП обслуговування повітряного руху України про стягнення невиплаченої при звільненні матеріальної допомоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт, Ідентифікаційний код 19477064) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну допомогу у розмірі 1 151 500,00 (один мільйон сто п`ятдесят одна тисяча п`ятсот ) грн.

Стягнути з Державного Підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт, Ідентифікаційний код 19477064) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати повязані із наданою правничою допомогою у розмірі 10000,00 грн.

Стягнути з Державного Підприємства обслуговування повітряного руху України (08300, Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт, Ідентифікаційний код 19477064) на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21.07.2021 року.

Суддя: