УХВАЛА

Іменем України

21 липня 2021 року

м. Київ

справа № 477/793/19

провадження № 61-7739св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Новомиколаївський дошкільний навчальний заклад Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області,

третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Новомиколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Новомиколаївського дошкільного навчального закладу Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області на постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Галущенка О. І., Лівінського І. В., Кушнірової Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новомиколаївського дошкільного навчального закладу Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (далі - Новомиколаївський ДНЗ), третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Новомиколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області (далі - Новомиколаївська сільська рада), про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позову посилалася на таке.З 2011 року вона працювала у відповідача на посаді помічника вихователя. Розпорядженням сільського голови Новомиколаївської сільської ради від 04 травня 2018 року № 12-к її звільнено з посади з підстав, передбачених статтею 38 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) за власним бажанням. Про своє звільнення вона дізналася 18 травня 2018 року, оскільки саме в цей день сільським головою їй була вручена трудова книжка з відповідним записом.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року, залишеним без зміни постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 травня 2019 року розпорядження сільського голови про її звільнення скасоване. Під час судового розгляду справи про незаконність цього розпорядження 10 грудня 2018 року представником сільської ради надано до суду копію наказу від 03 травня 2018 року № 5 завідувачки Новомиколаївського ДНЗ про її звільнення з посади з підстав, передбачених статтею 38 КЗпП України за власним бажанням з 04 травня 2018 року.

Її звільнено із занесенням відповідного запису в трудову книжку розпорядженням сільського голови, а не на підставі цього наказу. У всіх відповідях на її звернення та на адвокатський запит, як завідувачка Новомиколаївського ДНЗ, так і сільська рада, а також Миколаївська обласна державна адміністрація, яка проводила перевірку, зазначали, що трудові відносини з нею припинені на підставі розпорядження сільського голови. Цей наказ їй не вручався, з ним вона після звільнення не була ознайомлена. Наказ не відповідає вимогам закону, оскільки в ньому не зазначені підстави звільнення та дата ознайомлення з наказом.

Заява про звільнення не відповідає її дійсній волі, адже вона подала її під впливом з боку голови та обіцянок улагодити ситуацію і поновити на посаді.

Посилаючись на те, що наказ про її звільнення є незаконним, позивачка просила: визнати протиправним та скасувати наказ завідувачки Новомиколаївського ДНЗ від 03 травня 2018 року № 5 «Про звільнення помічника вихователя ОСОБА_1 »; поновити її на посаді помічника вихователя Новомиколаївського ДНЗ; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та допустити виконання рішення суду до негайного виконання.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду за захистом трудового права є строком позовної давності, застосування якого можливе лише на підставі відповідної заяви, а оскільки позивачка заяву про поновлення строку не подавала, то підстави для його поновлення відсутні.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 квітня 2020 рокурішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність наказу завідувачки НовомиколаївськогоДНЗ, оскільки позивачка не подавала керівнику НовомиколаївськогоДНЗ заяви про звільнення за власним бажанням, проте безпідставно послався на пропуск строку звернення до суду за захистом трудового права та відмовив у задоволенні позову з цих підстав. Строк звернення до суду за захистом трудового права не є строком позовної давності, оскільки він є спеціальним строком для судового захисту трудових прав, встановлений статтею 233 КЗпП України, його застосування судом не залежить від подання відповідної заяви працівника на його поновлення. Про наявність наказу від 03 травня 2018 року № 5 про звільнення за власним бажанням позивачка дізналася у судовому засіданні 10 грудня 2018 року, а з позовом до суду звернулася 09 січня 2019 року, тому місячний строк позивачкою не пропущено.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників

У травні 2020 року Новомиколаївський ДНЗ звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року скасувати, рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 січня 2020 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/2642/16-цзробив висновок, що якщо підприємство домовилось з працівником про звільнення за власним бажанням, то датою такого звільнення може бути будь-який день, зокрема день написання заяви про звільнення. Роботодавець не наділяється правом щодо висунення будь-яких вимог до працівника при звільненні його за власним бажанням. Тому помилковою є позиція апеляційного суду, що відповідач не мав права звільняти ОСОБА_1 за власним бажанням без надання доказів погіршення стану її здоров`я.

Постанова суду апеляційної інстанції оскаржується з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Новомиколаївського ДНЗ на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме з огляду на неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/2642/16-ц.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:

1) після відкриття касаційного провадження особа, яка подала касаційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до касаційної скарги;

2) після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося;

4) після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;

5) після відкриття касаційного провадження на підставі частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що з 2013 року ОСОБА_1 працювала помічником вихователя у Новомиколаївському ДНЗ, але її трудова книжка зберігалася у сільській раді та була занесена до журналу обліку трудових книжок працівників Новомиколаївської сільської ради (т. 1, а. с. 134).

Наказом завідувачки Новомиколаївського ДНЗ від 03 травня 2018 року № 5 «Про звільнення помічника вихователя ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади помічника вихователя з підстав, передбачених статтею 38 КЗпП України за власним бажанням з 04 травня 2018 року (т. 1, а. с. 12).

Запис про звільнення внесений до трудової книжки, не містить відомостей про те, що звільнення здійснено на підставі наказу завідувачки Новомиколаївського ДНЗ від 03 травня 2018 року № 5 (т. 1, а. с. 11).

Розпорядженням сільського голови Новомиколаївської сільської ради від 04 травня 2018 року № 12-к її звільнено з посади з підстав, передбачених статтею 38 КЗпП України за власним бажанням (т. 1, а. с. 21). Про своє звільнення позивачка дізналася 18 травня 2018 року, оскільки саме в цей день сільським головою їй була вручена трудова книжка з відповідним записом.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року, залишеним без зміни постановою Миколаївського апеляційного суду від 31 травня 2019 року, розпорядження сільського голови про її звільнення скасоване. Під час судового розгляду справи про незаконність цього розпорядження 10 грудня 2018 року представником сільської ради надано до суду копію наказу від 03 травня 2018 року № 5 завідувачки Новомиколаївського ДНЗ про її звільнення з посади з підстав, передбачених статтею 38 КЗпП України за власним бажанням з 04 травня 2018 року (т. 1, а. с. 73-78).

Позовну заяву до суду про незаконність звільнення позивачка подала 09 січня 2019 року, тобто до спливу місячного строку після того, як дізналася про наявність оскаржуваного наказу.

Касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме з підстав неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/2642/16-ц.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, суд переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Зазначені заявницею підстави касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження, оскільки правовідносини у зазначеній як приклад справі, та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, у яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, що переглядається, позивачка звернулася, зокрема, з вимогою про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначала, щонаказ про її звільнення є незаконним, оскільки заяв про звільнення з займаної посади на ім`я завідувачки Новомиколаївського ДНЗ вона не писала та не подавала. Розпорядження сільського голови від 04 травня 2018 року № 12-к, яким її звільнено з роботи із занесенням відповідного запису до трудової книжки скасовано за рішенням суду в іншій цивільній справі.

У справі № 359/2642/16-ц, на яку заявник посилається у касаційній скарзі,позивач звернувся до суду з позовом про зміну дати звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Верховний Суд у зазначеній справі сформулював висновок про те, що сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини. Якщо підприємство домовилося з працівником про звільнення «не за угодою сторін», а «за власним бажанням», то датою такого звільнення може бути будь-який день, зокрема день написання заяви про звільнення.

У справі, що переглядається суди встановили і це заявником не оспорюється, що позивачка заяву про звільнення із займаної посади на ім`я завідувачки Новомиколаївського ДНЗ не подавала. Тому постанова Верховного Суду, на яку посилається заявник, не є релевантною.

Отже, наведене дає підстави для висновку, що у цій справі відсутня подібність змісту та матеріально-правового регулювання спірних правовідносин зі справою, яка наведена заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Отже, після відкриття касаційного провадження у цій справі та перевірки доводів касаційної скарги за матеріалами справи встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладено у постанові Верховного Суду, на яку посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними із правовідносинами у цій справі, тому відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Новомиколаївського дошкільного навчального закладу Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області на постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївського дошкільного навчального закладу Новомиколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, третя особа, як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Новомиколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний