ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/183/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №2-о-30/09 Категорія: 307020000 Савранський О.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря Винник І.М.

учасники справи:

заявник прокурор Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2009 року, постановлене під головуванням судді Саранського О.А. у Корсунь Шевченківському районному суді Черкаської області 20.02.2009 року, у справі за заявою прокурора Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, -

в с т а н о в и в :

Прокурор Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

В обґрунтування заявлених вимог, зазначено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про її смерть № 17 від 02 вересня 2000 року.

Згідно даних заповіту від 28 квітня 1999 року за життя ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами і все те, що буде їй належати на день смерті по закону заповіла ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

У заяві вказується, що згідно ст. 1269 ЦК України, в редакції 2003 року, для прийняття спадщини спадкоємець має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Після смерті ОСОБА_2 на протязі року ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_3 та інші особи не зверталися до нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини.

За таких обставин прокурор Корсунь-Шевченківського району просив суд визнати відумерлою спадщину, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,8160 га, вартістю 36204,90 грн., на спадкове майно, право на яке відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сидорівка, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області та передати її у власність територіальної громади в особі Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2009 року заяву прокурора Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою задоволено.

Визнано відумерлою спадщину, а саме: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,8160 га, вартістю 36204,90 грн., яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сидорівка, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області та передати її у власність територіальної громади в особі Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області.

Роз`яснено, що територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який не є стороною у справі, не приймав участі у розгляді справи оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши 21 грудня 2020 року апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник ОСОБА_1 вказує, що вважає незаконним оскаржуване рішення суду, яке підлягає скасуванню на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі скаржником звертає увага, що районним судом не було з`ясовано, що на день смерті ОСОБА_2 з нею проживав батько ОСОБА_1 ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, а після його смерті спадщину прийняв скаржник ОСОБА_1 , що унеможливлювало визнання її відумерлою.

Скаржник посилається, що факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтверджується актовим записом про народження від 21 лютого 1936 року № 9 ОСОБА_4 , в якому ОСОБА_2 у відомостях про батьків значиться його матір?ю.

За таких обставин, ОСОБА_1 вважає, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, який діяв до 01 січня 2004 року, ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину померлої ОСОБА_2 , оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Скаржник ОСОБА_1 зазначає, що після смерті свого батька ОСОБА_4 , він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як з?ясувалось у нотаріуса, ОСОБА_1 не міг прийняти у спадщину земельну ділянку після смерті баби, померлої ОСОБА_2 , оскільки рішенням суду від 20 лютого 2009 року дана земельна ділянка, як спадщина визнана відумерлою і перейшла у власність територіальної громади села.

Скаржник ОСОБА_1 звертає увагу, що він вважає, що розгляд заяви про визнання спадщини відумерлою проведений з порушенням вимог законодавства, так як прокурором взагалі не було визначено підстав для його представництва інтересів держави в особі Сидорівської сільської ради, як це передбачено вимогами ч.ч.2,3 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», які діяли на час розгляду справи. Також суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відносини спадкування до 01 січня 2004 року регулюються правилами ЦК УРСР 1963 року, в якому не було передбачено визнання спадщини відумерлою, оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор, подаючи заяву, а суд, розглядаючи заяву щодо визнання спадщини відумерлою, не з?ясував та не перевірив питання щодо відсутності спадкоємців померлої, які вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини в порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, оскільки судом не вирішено питання про залучення до участі у справі заінтересованих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яким не було відомо про наявність заповіту.

Скаржник ОСОБА_1 посилається, що при розгляді справи судом не були витребувані інформація з нотаріальної контори, згідно якої в день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 подав заяву про прийняття його спадщини, в склад якої фактично, він вважає, входила земельна ділянка ОСОБА_2 , яку судом незаконно визнано відумерлою рішенням від 20 лютого 2009 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2009 року по заяві прокурора Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою. Відмовити у задоволенні заяви прокурора Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа підлягає розгляду апеляційним судом у відкритому судовому засіданні з повідомленням та викликом сторін до суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу, що у провадженні Корсунь Шевченківського районного суду Черкаської області перебувала на розгляді цивільна справа № 2о-30 /09 за заявою прокурора Корсунь - Шевченківського району Черкаської області в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою.

За інформацією архіву Корсунь Шевченківського районного суду Черкаської області справу № 2о-30/09 вилучено із архіву суду та знищено за минуванням терміну зберігання згідно акту № 1 від 14.09. 2015 року «Про вилучення для знищення документів не внесених до Національного архівного фонду». Оригінал рішення суду у справі № 2о -30/09 вилучено та передано на зберігання в архів суду.

Ухвалою Корсунь Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.09. 2020 року відновлено частково втрачене судове провадження у справі № 2о -30 /09 в частині оригіналу повного тексту рішення суду від 20.02. 2009 року; копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; копії заповіту ОСОБА_5 від 28.04. 1999 року, посвідченого виконавчим комітетом Сидорівської сільської ради; копії Державного акту на право приватної власності на землю серії І ЧР № 034136 від 21 лютого 2002 року.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника прокуратури, який з?явився в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право : скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам закону.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення заяви прокурора Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог, пославшись, що після смерті ОСОБА_2 на протязі року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, а тому суд прийшов до висновку, що спадкоємці відсутні.

Суд вважав, що оскільки з дня смерті ОСОБА_2 ніхто не звертався з приводу отримання земельної ділянки розміром 4, 8160 га у спадщину, то вказану земельну ділянку слід передати у власність територіальної громади в особі Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, задовольнивши заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою на підставі ст. 1277 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом допущено порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно актового запису про смерть № 17 від 02 вересня 2000 року померла ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Сидорівка, Корсунь-Шевченківського району Черкаської області (а. с. 5).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок з надвірними спорудами і на земельну ділянку для введення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 4,8160 га, яка знаходиться на території Сидорівської сільської ради, Корсунь Шевченківського району, що підтверджується даними Державного акту серії I-ЧР № 034136 від 21 лютого 2002 року.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно заповіту від 28 квітня 1999 року за свого життя, ОСОБА_2 заповідала житловий будинок з надвірними спорудами і все те, що буде їй належати на день смерті по закону ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а. с. 6).

Як вбачається із наявних матеріалів справи, які лише частково відновлені судом згідно ухвали Корсунь Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.09. 2020 року ,а саме із рішення суду, оскільки заява прокурора відсутня про визнання спадщини відумерлою, та не відновлена в даному провадженні, прокурор, звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, послався на норму статті 1277 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що положення ст. 1277 ЦК України про те, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набрання чинності ЦК України з 01 січня 2004 року (Прикінцеві та перехідні положення ЦК України).

У відповідності до постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року, якщо спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно роз?яснення, викладеного у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року.

У разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР.

Розглядаючи заяву прокурора Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради Корсунь Шевченківського району, суд першої інстанції допустився помилки, не звернувши уваги на вимоги закону, що ЦК УРСР в редакції 1963 року, не передбачено визнання спадщини відумерлою.

Апеляційний суд вважає, що за таких встановлених обставин, у суду відсутні підстави для задоволення заяви щодо визнання спадщини відумерлою, тому рішення підлягає скасуванню, оскільки ухвалено із порушенням вимог процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що заява про визнання майна безхазяйним у порядку ст. 137 ЦК УРСР не подавалась прокурором згідно до вимог законодавства, яке підлягало застосуванню на день смерті спадкодавця, що вбачається із рішення суду, оскільки інші матеріали справи знищено за терміном зберігання, тому в архіві суду є лише оригінал рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції на вищезазначені вимоги закону не звернув належної уваги, не вірно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Крім того, у відповідності до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 548 ЦК УРСР, ( в редакції 1963 року) для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з довідки від 23.05.2018 року, виданої виконкомом Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, спадкодавець майна гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 . Разом з ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Крім них в даному господарстві ніхто не проживав і не був зареєстрований.

Факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підтверджується актовим записом від 21.02.1936 року № 9 про народження ОСОБА_4 , де ОСОБА_2 у відомостях про батьків значиться як мати.

Отже, враховуючи норму ст. 549 ЦК УРСР, а саме: спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв спадщину померлої ОСОБА_2 , оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як проживав та був зареєстрований разом з померлою матір?ю.

Задовольняючи заяву прокурора про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції вищезазначені обставини не встановив, не перевірив наявність спадкоємців, спадкової справи в нотаріальній конторі по місцю проживання померлої, тому не надав належної правової оцінки щодо обґрунтованості та підставності поданої прокурором заяви про визнання спадщини відумерлою, що призвело до порушення норм процесуального права, допущення неправильного застосування норм матеріального права, оскільки суд застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Із доданих до апеляційної скарги матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 після смерті батька, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , подано заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори підтверджується копією листа Корсунь-Шевченківської державної нотаріальної контори від 19.12.2019 року № 826/01-16.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права, наявні в матеріалах справи в частині відновленого судового провадження докази, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення заяви прокурора про визнання спадщини відумерлою, оскільки не встановив всіх обставин справи, невірно застосував вимоги ч. 1 ст. 1277 ЦК України, не переконавшись у відсутності спадкоємців за законом, усунення їх від права на спадкування, не прийняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадщини, в результаті чого ухвалив незаконне рішення по даній справі про визнання спадщини відумерлою, що протирічило вимогам закону.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою скасування рішення суду. Тому рішення суду першої інстанції за вказаних вище обставин не може залишатись у силі та підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви прокурора про визнання спадщини відумерлою.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню апеляційним судом в частині вимог щодо скасування рішення суду, прийнятого з порушенням норм процесуального права та невірного застосування норм матеріального права та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні заяви, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції щодо неправильності застосування норм матеріального права, так як суд допустився помилки, пославшись на норми ст. 1277 ЦК України, яка не підлягає до застосування за встановлених обставин, тому суд безпідставно задовольнив заяву.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується не із всіма доводами апеляційної скарги скаржника, оскільки вважає, що не всі доводи скаржника є обґрунтованими та підлягають задоволенню, так як суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити всі матеріали цивільної справи в повному обсязі та дати їм належну оцінку наявним у справі доказам, так як у зв`язку із знищенням матеріалів справи в 2015 році, залишилось в оригіналі лише рішення суду першої інстанції, ухвалене 20 лютого 2009 року. Скаржник ОСОБА_1 з апеляційної скаргою звернувся в суд апеляційної інстанції лише в грудні 2020 року, тобто понад 10 років після прийняття оскаржуваного рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд, вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з?ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання спадщини відумерлою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 20 лютого 2009 року у справі за заявою прокурора Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою скасувати, прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні заяви прокурора Корсунь-Шевченківського району в інтересах держави в особі Сидорівської сільської ради про визнання спадщини відумерлою.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Повний текст постанови складений 18.03. 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко