ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ОДЕСИ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021

Справа № 522/4674/21

Провадження №2-о/522/157/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кріль Х.С.

при секретарі Насарая А.В.

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу

за заявою ОСОБА_1 , яка діє у тому числі в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - ОСОБА_3 ,

про видачу обмежувального припису.

ВСТАНОВИВ:

19.03.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду та просила видати обмежувальний припис ОСОБА_3 на строк шість місяців з заборонами щодо:

- перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , та неповнолітньої дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 1998 р.н., а саме: 1) ЗОШ № 122 за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, 45; 2) боксерський клуб № 1, за адресою: м. Одеса, вул. Запорізька, 71; 3) спортивна школа з баскетболу «СДЮСШОР ім. ОСОБА_5 » за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 49.

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заяву обґрунтовує тим, що з 2010 року проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . В 2012 році у них народився син ОСОБА_2 . Більше півроку спільне сумісне життя сторін не ладиться і постійно погіршується. З січня 2021 сімейні відносини між ними фактично зовсім припинені. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_3 є занадто агресивною. Це проявляється в тому, що він погрожує ОСОБА_1 , навіть погрожував ножем, фізичною розправою, іноді бив її, виганяв з дитиною з квартири, постійно зловживає спиртними напоями. 17.03.2021 ОСОБА_3 розбив лобове скло в автомобілі ОСОБА_1 , а до цього пошкодив авто її доньки .

Проте, постійні необґрунтовані ревнощі, обмеження особистої свободи та насильницькі дії з боку чоловіка стали підставою для розриву між ними відносин. Тому на даний час, заявник вимушена проживати окремо, так як побоюється за своє життя та життя дітей, тому, вважає, встановлення ОСОБА_3 певних обмежень сприятиме виправленню такої ситуації, з якою самостійно вона впоратись не в змозі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала.

ОСОБА_3 до суду не з`явився, був повідомлений про розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення заявника, дійшов наступного висновку.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_2 .

З січня 2021 року вони не проживають разом.

ОСОБА_1 надала копію роздрукованих телефонних СМС-повідомлень, з тим, щоб підтвердити загрозливий характер спілкування з нею.

18.03.2021 ОСОБА_1 звернулася до РУ поліції № 1 ГУНП в Одеській області за фактом пошкодження ОСОБА_3 лобового скла автомобіля.

Вирішуючи справу суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що:

домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, постанова від 04.12.2019 у справі № 607/10122/19).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За правилами ст. 350-5 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

З огляду на встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами та поясненнями заявниці щодо наявності психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_3 , що виражається в постійних погрозах, неодноразовому застосуванні фізичної сили відносно неї, пошкодженні майна в стані агресії, у зв`язку з чим вона також зверталась до правоохоронних органів з приводу незаконних дій чоловіка. Отже, ОСОБА_1 , як особа, яка постраждала від такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Проте, зважаючи на те, що перед судом не доведено, що ОСОБА_3 чинить будь-якого роду насильство відносно рідного сина чи ОСОБА_6 , яка є донькою ОСОБА_1 від попереднього шлюбу, суд не знаходить підстав для встановлення обмежень ОСОБА_3 відносно дітей. Заявниця з цим також погодилась.

У той же час, беручи до уваги характер та тривалість поведінки ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що про видачу обмежувального припису на менший строк, ніж просила заявниця і, що цей строк буде достатнім із наданням зацікавленій особі можливості виправитися.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 1, 2, 5, 10-13, 76-80, 81, 89, 241, ст. 247, 258, 263-265, 268, 273, 293-300, 350-1, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ) строком на два місяці, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на нього обов`язки:

1. Заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

3. Заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати із нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 23.03.2021.

Суддя Х.С. Кріль