Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді: Данко В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Павлюх Л.М.,

з участю представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем в шлюбі з 25.12.1998 року по 28.10.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області серія НОМЕР_1 від 25.12.1998 року.

У період перебування у шлюбі ними була придбана за договором купівлі-продажу ВВВ №272728 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0769 га, з цільовим призначенням: для Індивідуального житлового будівництва, код 1.8, що підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку серія ЗК № 015095, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 695.

Вказує, що на вищезгаданій земельній ділянці, вони побудували будинок загальною площею 251,2 кв. м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майне серія ЯЯЯ № 328142 від 31.05.2006 року, виданого на підставі Рішення виконавчого комітету Холмківської сільської ради.

Зазначає, що після розлучення вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеної земельної ділянки та домоволодіння. Будинок до 14.09.2019 року знаходився в іпотеці по кредитному договору в зв`язку з чим позов про визнання право власності на частку в будинку подає після погашення кредиту.

Оскільки, майно було придбане відповідачем та позивачкою в період шлюбу, воно належить обом, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому просить здійснити поділ нерухомого майна, а саме домоволодіння, загальною площею 251, 2 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, площею 0, 0769 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину домоволодіння загальною площею 251, 2 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0, 0769 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді від 09.01.2020 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явилася та представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи без їх участі та задоволення позову.

Також позивач ОСОБА_2 подала до суду клопотання про поновлення строку позовної давності, в якому зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.10.2014 року шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано. Будинок до 14.09.2019 року з її згоди знаходився в іпотеці по кредитному договору в зв`язку з чим будь які дії стосовно будинку були не можливі. В зв`язку з тим, що банком надано лист про зняття заборони після погашення кредиту виник ризик продажу будинку та земельної ділянки без її згоди, а також необхідність визнання права власності просить визнати причину пропуску строку позовної давності поважною.

Представник відповідача ОСОБА_1 в у судовому засіданні заперечила проти позову та просила відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Додатково надала клопотання про застосування строку позовної давності, в якому вказує, що ОСОБА_3 укладав кредитний договір іпотеки з АТ «Оксі Банк» від 15.09.2016 року та погасив заборгованість у липні 2019 року, отже термін позовної давності про звернення до суду за захистом її порушеного права закінчився 16.09.2019 року. Таким чином просить відмовити позивачці у задоволенні клопотання про поновлення строку позовної давності та застосувати строк позовної давності відмовивши в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.04.2004 року ВВВ №272728 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0769 га, з цільовим призначенням: для Індивідуального житлового будівництва, код 1.8, що підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку серія ЗК № 015095, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 695 була придбана ОСОБА_3 .

Згідно з свідоцтвом про одруження, виданого Холмківською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області серія НОМЕР_2 від 25.12.1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 25.12.1998 року уклали шлюб.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28.10.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд враховує, що право власності на земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_3 , коли він перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем, що не спростовано належними доказами відповідачем.

Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/2 частку у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: домоволодіння, загальною площею 251, 2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка, площею 0, 0769 га розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд констатує наступне.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті 256 та 257 ЦК України).

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч.ч. 2-3 ст. 72 СК України).

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення суду від 28.10.2014 року, з позовом про поділ майна подружжя позивачка звернулася до суду в липні 2019 року. В клопотанні про поновлення строків позовної давності позивач вказує, що майно неможливо було розділити між подружжям на той час оскільки воно знаходилося в іпотеці по кредитному договору, тому вона звернулася із позовною заявою до суду після повного виконання зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли згідно Кредитного договору №03/16-К-0601 від 15.09.2016 року перед АТ «ОКСІ БАНК».

У зв`язку з викладеним, суд вважає причини пропуску строку позовної давності позивачкою поважними, а тому клопотання про поновлення строку позовної давності підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження частини своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 211, 247, 259, 263, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду з даним позовом.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/2 частину домоволодіння, загальною площею 251,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0769 га розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Повне судове рішення складено 27.07.2021.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко