ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1308/20
Провадження № 22-ц/4820/347/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 681/1308/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2020 року в складі судді Горгулько Н.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на дружину, з якою проживає дитина віком до трьох років.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі по 1/4 частині заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в сумі по 1/6 частині заробітку (доходу), щомісячно до досягнення сином трирічного віку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказувала, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від спільного проживання у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем не склалося, вони припинили спільне проживання і відповідач в добровільному порядку їй з дитиною ніяким чином не допомагає, хоча має таку можливість оскільки офіційно працевлаштований. Натомість позивач вказувала, що вона не має змоги працювати, оскільки змушена доглядати за маленькою дитиною, а її дохід становить лише 860 грн щомісячно.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 жовтня 2020 року до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2020 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу та на користь держави на спеціальний фонд Державного бюджету України 1681 грн.60 коп. судового збору.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на дружину та витрат на правничу допомогу подав апеляційну скаргу, в якій просив в цій частині рішення суду скасувати. Апелянт вважає, що суд в порушення вимог процесуального права діяв упереджено по відношенню до нього і став на бік позивачки. Крім того, судом невірно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. 84 СК України, згідно якої право на утримання аліментів має дружина, з якою проживає дитина, а в матеріалах справи не має жодного доказу який свідчив би про його одруження з позивачкою і в ході розгляду справи такий факт не був встановлений. Крім того, не дослідив суд і твердження позивачки про його можливість сплачувати аліменти, оскільки на даний час він не працює, оскільки після перебування в зоні АТО дістав травму коліна, тому не в змозі працювати, а єдиним джерелом доходу для нього на даний час є заробіток його батьків. Також апелянт зазначає, що при вирішенні питання про стягнення з нього витрат на правничу допомогу, суд не звернув уваги на відсутність будь-якого договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачкою та адвокатом, тому всепереч вимогам ст. 137 ЦПК України стягнув з нього на користь позивачки кошти на правничу допомогу, оскільки розмір понесених витрат на адвоката нічим не доведений.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду законним та обгрунтованим, оскільки воно постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Позивач вказує, що в ході розгляду справи відповідач не заперечував факт свого батьківства відносно дитини. ОСОБА_1 вважає, що оскільки вони не були одружені, то вона не має право на отримання від нього аліментів на своє утримання, проте такий висновок не відповідає вимогам ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України. Позивачка вказує, що посилання відповідача на отриману ним травму коліна під час перебування в зоні АТО не є підставою для відмови в позові, оскільки ніяких доказів, що він є непрацездатним і на даний час не може працювати ним не надано.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши учасника справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 між собою в зареєстрованому шлюбі не перебувають.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є відповідно матір`ю та батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актовим записом № 7 від 04 травня 2020 року та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Полонської селищної ради.

Малолітня дочка сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 у її батьків за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги на її утримання та утримання дитини.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Відповідно ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У відповідності до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Частинами 1 і 2 ст. 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою, ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги, яку відповідач спроможний надавати, а тому з останнього на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на її утримання, при цьому суд повністю з`ясував обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, дійшов правильного висновку про можливість відповідача надавати матеріальну допомогу позивачці, що відповідає нормам сімейного законодавства та потребам на утримання дитини і непрацюючої матері.

Доводи апеляційної скарги, що судом невірно застосовано норми матеріального права, зокрема, ст. 84 СК України, згідно якої право на утримання аліментів має дружина, з якою проживає дитина, а в матеріалах справи не має жодного доказу який свідчив би про його одруження з позивачкою і в ході розгляду справи такий факт не був встановлений, слід відхилити.

Вказані доводи апеляційної скарги суперечать вимогам ст. 91 Сімейного кодексу України, за нормами якої жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини.

Також відхиляє суд і доводи апелянта, що він не може надавати кошти на утримання позивачки так на даний час він не працює, після перебування в АТО дістав травму коліна, єдиним джерелом доходу для нього на даний час є заробіток його батьків.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є здоровою працездатною особою, оскільки доказів, що він є непрацездатним суду надано не було. Факт отримання поранення не свідчить про непрацездатність відповідача та неможливість влаштуватись на роботу. Крім того, в нього на утриманні відсутні інші непрацездатні особи, він може працевлаштовуватись на оплачувану роботу чи отримувати інші доходи внаслідок своєї трудової діяльності, а отже він спроможний та зобов`язаний утримувати свою дитину та надавати матеріальну допомогу непрацюючій матері цієї дитини.

Що стосується доводів апеляційної скарги про порушення судом вимог ЦПК при стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, то суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно п. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.

Як вбачається з матеріалів справи позивач до суду першої інстанції разом з позовною заявою надала лише попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 800 грн., який підписаний позивачкою та адвокатом Казарець А.Г. та від руки написану квитанцію про сплату ОСОБА_6 500 грн.

Однак жодних документів, що ОСОБА_6 має свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю, позивач уклала з ним відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги, ОСОБА_6 мав довіреність чи ордер на представництво інтересів позивачки суду позивачем надано не було. Не було надано суду і детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

За таких обставин, враховуючи відсутність документів, підтверджуючих що особа, яка надавала правову допомогу позивачу є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, надавала таку допомогу на підставі відповідного договору про надання професійної правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, заперечення відповідача щодо вказаних підстав колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500 грн. скасувати.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В.Спірідонова