Справа № 503/1982/20
Провадження № 2/503/157/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за сплатою стягнутих аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплатиаліментів,

встановив:

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що має з відповідачем спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 17.12.2007 року у справі № 2-826/07 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 08.11.2007 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, боржник не сплачував стягнуті рішенням суду аліменти, внаслідок чого станом на жовтень 2020 року у відповідача перед позивачем в межах виконавчого провадження № 11274365 наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 29719,82 грн. При цьому, станом на 24.12.2020 року на зазначену заборгованість підлягає нарахуванню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 208766,37 грн. У зв`язку з чим позивач з метою захисту своїх прав змушена пред`явити до відповідача позов, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за сплатою аліментів стягнутих рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 17.12.2007 року в розмірі 29719,82 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів стягнутих за рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 17.12.2007 року в розмірі 29719,82 грн.

06.01.2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, відзив на позовну заяву не подав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задовольнити заявлені нею позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав позов в частині стягнення з нього заборгованості зі сплати аліментів, але заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів зазначивши, що не має матеріальної можливості сплатити такий розмір неустойки (пені).

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області ухваленим 17.12.2007 року у справі № 2-826/07 (а.с.9) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 08.11.2007 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28.12.2007 року Кодимським районним судом Одеської області за вище зазначеним судовим рішенням було видано відповідний виконавчий лист (а.с.8), який перебуває на виконанні у Кодимському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та за яким відкрито виконавче провадження № 11274365.

Однак, з лютого 2018 року відповідач ОСОБА_2 не в повному обсязі сплачував суми аліментів, які були нараховані і підлягали сплаті в межах виконавчого провадження № 11274365, внаслідок чого станом на жовтень 2020 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів за рішенням суду в сумі 29719,82 грн., про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні № 11274365 складений державним виконавцем Кодимського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Борщ Л.А. від 22.10.2020 року № 42-10365 (а.с.7).

Відповідно до першого абзацу ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою наведеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справа № 572/1762/15-ц.

В позовній заяві позивачем ОСОБА_1 зазначено, що проведений нею розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів становить 208766,37 грн.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Водночас із цим відповідачем ОСОБА_2 суду не було надано доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів виникла в нього не з його вини. Сплата аліментів на утримання дитини у визначеному судовим рішенням розмірі є обов`язком відповідача, а нарахування неустойки (пені) є мірою відповідальності за прострочення сплати аліментів. В свою чергу посилання позивача на неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі внаслідок змін в його матеріальному та сімейному стані, є підставою для зміни розміру аліментів за позовом платника аліментів, у відповідності до ст. 192 СК України.

При цьому, відповідачем ОСОБА_2 не надано довідки про свої доходи, зокрема згідно відомостей ДФС. У зв`язку з чим суд не має належних доказів щодо матеріального стану відповідача. Крім того, відповідачем суду не надано належних і допустимих доказів наявності на його утриманні інших дітей, зокрема визнаних на території України документів про народження виданих на території за межами України, в яких ОСОБА_2 був би зазначений їх батьком. В свою чергу надані відповідачем документи про народження дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в м. Тирасполь Республіки Молдова судом не приймаються, оскільки по-перше батьком згаданих вище дітей в них зазначений ОСОБА_6 , а не відповідач ОСОБА_2 , а по-друге вказані документи про народження не підтверджують їх видачу компетентним органом влади держави-члена СНД Республіки Молдова, що не відповідає положенням Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (997_009) 1993 року, а також роз`ясненням викладеним у листі Міністерства юстиції України від 11.05.2010 року № 26-26/291 щодо застосування міжнародних договорів України про правову допомогу в частині, що стосується скасування вимоги легалізації офіційних документів, виданих компетентними органами Договірних Сторін.

У зв`язку з чим суд також не знаходить підстав для зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, згідно ч.2 ст. 196 СК України.

Обчислюючи розмір неустойки, суд виходить із розміру заборгованості, який визначений державним виконавцем у розрахунках від 22 жовтня 2020 року № 42-10365 станом на жовтень 2020 року (а.с.7) і від 08.02.2021 року № 42-2154 станом на січень 2021 року (а.с.26) та з вересня 2020 року існує в розмірі 29719,82 грн.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2020 року у справі № 183/1433/17 (провадження № 61-24218св18) та від 18 листопада 2020 року у справі № 337/3135/17 (провадження № 61-36292св18).

Враховуючи вище викладене суд вважає, що пред`явлений позивачем позов в частині щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплатиаліментів є обґрунтованим, у зв`язку з чим в цій частині його необхідно задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню)за прострочення сплати аліментів стягнутих за рішенням суду, з урахуванням положенням першого абзацу ч.1 ст. 196 СК України,в розмірі 29719,82 грн., що відповідає 100 відсоткам заборгованості.

Водночас із цим інша частина заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за сплатою вже стягнутих рішенням суду аліментів в розмірі 29719,82 грн.є необґрунтованою з огляду на наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів), а також статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», чинного на момент звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, за відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) (абзац 24) та застосований Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 537/4755/16-ц (провадження № 61-20760св19).

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема: від 07 жовтня 2019 року у справі № 760/22598/15-ц (провадження № 61-30436св18), від 18 листопада 2019 року у справі № 293/286/17 (провадження № 61-380св17).

При цьому, протягом всього провадження у даній справі судом не було встановлено обставин, які б вказували на наявність між сторонами у даній справі спору щодо розміру заборгованості за аліментами. Тому суд доходить висновку, що між сторонами відсутній спору щодо розміру заборгованості за аліментами. Суд вирішує питання заборгованості за аліментами на виконання рішення суду лише в разі спору про її розмір (висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц).

Таким чином враховуючи те, що заявлена позивачем заборгованість виникла в межах виконавчого провадження № 11274365 відкритого на виконання судового рішення, яким вже було вирішена вимога про їх стягнення, то відсутня потреба в ухваленні нового додаткового рішення щодо її стягнення. Ухвалення судом рішення про задоволення даної позовної вимоги призведе до подвійності стягнення з відповідача грошових коштів, які становлять один і той же предмет зобов`язання. В свою чергу стягнення заборгованості, яка утворилась під час проведення виконавчого провадження, є завданням здійснення останнього. У зв`язку з чим суд вважає в цій частині позову необхідно відмовити.

Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред`явленні позову, була звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 454 грн., оскільки позовна вимога задоволена частково на 50 відсотка (розмір задоволених позовних вимог 29719,82 х 100 / ціну позову, тобто х 100/59439,64 (розмір заявленої позивачем неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 50 відсотків (100 50).

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 до ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , про стягнення заборгованості за сплатою стягнутих аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплатиаліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплатиаліментів у виконавчому провадженні № 11274365 за рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 17.12.2007 року у справі № 2-826/07 у розмірі 29719 (двадцять дев`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн. 82 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 15.03.2021 року.

Суддя Д.В. Вороненко