ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 березня 2021 року

м. Харків

справа № 622/260/17

провадження № 22-ц/818/1781/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Правекс Банк»,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про захист прав споживачів фінансових послуг,

з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_3 на ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Квітки О.О., в залі суду в місті Золочів,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з ПАТ КБ «Правекс Банк» грошові кошти у розмірі 89020,00 доларів США, 7770,00 євро та 105 000,00 гривень.

07.12.2020 представник позивача адвокат Циганенко О.П. звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», які знаходяться на кореспондентському рахунку № НОМЕР_1 в Національному банку України (код банку 300001) у розмірі 89020 доларів США, 7 770 євро та 105 000 гривень.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову посилався на те, що банк фактично відмовляється добровільно повернути належні позивачу грошові кошти, крім того представник банку заявив клопотання про зупинення провадження у справі, вважає, що існує ризик у випадку зупинення розгляду справи і визнання банку неплатоспроможним втрати позивачем зазначених у позові грошових сум через неможливість виконання судового рішення.

Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ,який діє в інтересах ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвали нову постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що фактичними обставинами для подачі такого клопотання стало ухилення відповідача від належного виконання процесуальних обов`язків, зокрема в судові засідання представник відповідача не з`являється, крім того, неодноразово заявляє клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення кримінальної справи стосовно третьої особи. Вказує, що оскаржувана ухвала не містить жодних обґрунтувань, мотивів суду, на підставі яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову, обмежившись лише цитуванням норм процесуального права, що не відповідає принципам цивільного судочинства та свідчить про необґрунтованість судового рішення. Зазначає, що позивач має позовні вимоги до відповідача, з яким він уклав договір і якому передав кошти, які підлягають поверненню. В той же час, кримінальна справа стосується виконання посадових обов`язків працівником банку третьою особою, тому вважає, що відповідач має на меті затягнути розгляд справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 ,який діє в інтересах ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяв про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ніяких доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду заявником не надано, тому відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до положеньст. 149 ЦПК Українисуд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихстаттею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннямистатті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову має бути співмірними з заявленими позовними вимогами.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є стягнення з ПАТ КБ «Правекс Банк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів.

Як на підставу заявлених вимог, представник позивача посилався на те, що банк фактично відмовляється добровільно повернути належні позивачу грошові кошти.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи позивача щодо можливої втрати або неповернення належних позивачу грошових коштів гуртуються лише на його припущеннях та не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Позивач вказує, що за час розгляду справи банк може бути визнаний неплатоспроможним, що унеможливить виконання рішення суду.

Такі доводи висновків суду не спростовують, оскільки повернення вкладів у разі визнання банку неплатоспроможним забезпечуються Фондом гарантування вкладів.

Відповідно достатті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням нормпроцесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова