ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2398/21 Номер провадження 22-ц/814/1562/21Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2021 року постановлену суддею Тімошенко Н.В., повний текст ухвали складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: Директор Київського державного нотаріального архіву Гуль Лідія Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання правочину нікчемним, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , цивільна дієздатність якої обмежена, звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: Директор Київського державного нотаріального архіву Гуль Лідія Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання правочину нікчемним.

Позовна заява мотивована тим, що 28.11.2012 року внаслідок укладання нікчемного правочину було незаконно передано АТ «Сведбанком» право вимоги ТОВ «ФК «Вектор Плюс», які в свою чергу в цей же день незаконно передали права за іпотечним договором ТОВ «Кредитні ініціативи». Зазначала, що спір стосується не тільки рухомого майна у виді грошового кредитного зобов`язання, а і нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вказувала, що ТОВ «Кредитні ініціативи» незаконно та всупереч діючому ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та дій сумнівного реєстратора здійснили переоформлення спірної (іпотечної) квартири на ім`я товариства. За таких обставин існують виправдані ризики, що ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснить відчуження квартири іншій фізичній чи юридичній особі або силоміць позбавить ОСОБА_2 можливості проживати у спірній квартирі, а як відомо, остання є людиною похилого віку, обмежено дієздатна, онкохвора, з численними віковими хворобами і іншого житла не має.

Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , цивільна дієздатність якої обмежена, подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим способом вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 квітня 2021 року (з урахуванням ухвали суду від 14 травня 2021 року про виправлення описки) заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: Директор Київського державного нотаріального архіву Гуль Лідія Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання правочину нікчемним - задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонено іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаної квартири.

Виконання ухвали доручено Шевченківському відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Суми) (36023, Полтавська обл., місто Полтава, провулок Стешенка, будинок 6).

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в односторонньому порядку обмежив права та свободи власника, що є неприпустимим. Вказує, що згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право власності на спірну квартиру, отже, на даний час власником майна, на яке судом накладено арешт та обтяження, є ТОВ «Кредитні ініціативи». Задовольняючи вимогу про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов про обгрунтованість наведених у клопотання доводів про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, проте, матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» діє недобросовісно чи вчиняє дії, які можуть призвести до неможливості виконання у майбутньому рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог. Навпаки, має місце недобросовісна поведінка саме збоку позивача у вигляді невиконання нею взятих на себе зобов`язань. Ухвала суду першої інстанції не містить жодного обгрунтування щодо підстав для вжиття заходів забезпечення позову, окрім наявності самого позову. Також зазначає, що позивачем обраний спосіб забезпечення позову не відповідає змісту позовних вимог. Вказує, що при розгляді даної справи необхідно застосувати правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.10.2020 року у справі №643/4648/18, в якому зокрема вказано, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття. Також посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.11.2020 р. у справі №643/16678/18, від 21.08.2019 р. у справі №761/39201/18. Як вбачається з тексту ухвали суду, позивачем не лише не додано жодного документа, який би підтверджував, що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, а й не вказано жодного посилання на таку ймовірність, як на підставу для задоволення судом заяви про забезпечення позову. Доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі відчуження спірного майна, наведено не було. Суд першої інстанції не звернув увагу на співмірність заходів забезпечення позову, адже всі укладені сторонами договори є чинними та діє презумпція правомірності правочину, яка встановлена ст. 204 ЦК України. Звертає увагу, що суд першої інстанції не мав обов`язку забезпечувати позов, це є правом суду, адже позивачем взагалі не доведено, чим же порушуються її права, задоволенням вимог кредитора шляхом позасудового врегулювання спору у порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та п.4.5.3. іпотечного договору, при невиконаному зобов`язанні щодо погашення заборгованості. Також вказує, що заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, оскільки з урахуванням вимог ч. 3 ст. 154 ЦПК України вжиття заходів зустрічного забезпечення не є диспозитивним правом суду, а його обов`язком. При цьому посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.04.2019 р. у справі №753/2380/18-ц.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, вбачається, у провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , цивільна дієздатність якої обмежена, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», треті особи: Директор Київського державного нотаріального архіву Гуль Лідія Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання нікчемним договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 р., укладеним між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», про визнання нікчемним договору про відступлення прав за іпотечними договором від 28.11.2012 року, укладеним між АТ «Сведбанк» та ТОВ ВК «Вектор Плюс».

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в подальшому, заява підлягає задоволенню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вимог цивільного процесуального закону, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

По справі вбачається, що позивачем пред`явлено позовпро визнання нікчемним договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 р., укладеним між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» та про визнання нікчемним договору про відступлення прав за іпотечними договором від 28.11.2012 року, укладеним між АТ «Сведбанк» та ТОВ ВК «Вектор Плюс», тобто предметом даного позову є визнання нікчемними вказаних договорів, інших вимог позивачем не заявлено.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги про визнання нікчемними вказаних договорів є вимогами немайнового характеру, а тому у разі їх задоволення рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому суд першої інстанції помилково вважав, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами у цій справі.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.02.2021 року у справі № 755/5333/20.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження N 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження N 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається на підставі чого, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, мотивувальна частина ухвали суду не містить мотивів, з яких суд виходив, задовольняючи заяву, саме посилання на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в подальшому, не є обгрунтованою та законною підставою для задоволення даної заяви, інших мотивів для задоволення заяви суд першої інстанції не навів.

Як вбачається із доданого до апеляційної скарги витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то 20.06.2019 р. на підставі договору факторингу від 28.11.2012 р. між ТОВ Факторингова компаній «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», іпотечного договору від 14.11.2007 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , кредитного договору від 14.11.2007 р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 28.03.2019 р., договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012 р. між АТ «Сведбанк» та ТОВ ВК «Вектор Плюс», поштового повідомлення від 08.04.2019 р. АТ «Укрпошта» власником квартири АДРЕСА_2 зареєстровано ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 99-100), тобто більше двох років останній є власником спірного майна, проте, позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що ТОВ «Кредитні ініціативи» вживає заходи по реалізації вказаного майна, а посилання у позові на проникнення співробітниками ТОВ «Кредитні ініціативи» у вересні 2019 року у спірну квартиру, викрадення документів на неї, то ці події мали місце після реєстрації ТОВ «Кредитні ініціативи» власником квартири, інших доказів про ймовірну продаж квартири (оголошення про продаж тощо) позивач суду не надала, отже, сам факт пред`явлення даного позову не дає законні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб, як просить позивач.

Крім цього, у суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що з часу реєстрації квартири за новим власником не було спроб відносно позивач щодо виселення її з квартири.

Також колегія суддів бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що обраний позивачем спосіб захисту забезпечення позову не відповідає змісту позовних вимог, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неналежним способом такого захисту, оскільки у п. 84 постанови Великої Палати Верховного Суду України від 04.06.2019 р. у справі № 916/3156/17, Верховний Суд прийшов до висновку про те, що з огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність законних та обгрунтованих підстав для задоволення заяви, належним чином не мотивував ухвалу, тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки по справі не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у подальшому.

У суді апеляційної інстанції позивач надала ксерокопію відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.07.2021 року, яка викликає сумніви у її достовірності, тому не може бути належним та допустимим доказом.

Згідно ст. 374 ч.1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ч.1 п. 3, 4 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 3, 4, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд складі колегії суддів судової палати з розгляду у цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 24 червня 2021 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов