РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

16 липня 2021 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача вартість 1/3 частини сплачених житлово-комунальних послуг за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 2524,50 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 27 січня 1998 року він, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Перебував у шлюбі з відповідачем, після розірвання якого продовжують проживати спільно. Витрати по сплаті житлово-комунальних послуг продовжує нести одноособово, компенсувати йому витрати в розмірі 1/3 частини добровільно відповідач відмовляється. За період з 1 листопада 2018 року по день подачі позову за надані житлово-комунальні послуги він сплатив 7573,51 грн. 1/3 цієї суми становить 2524,50 грн.

Ухвалою від 12 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем усунені.

Ухвалою від 23 лютого 2021 року суд прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Протокольною ухвалою від 26 березня 2021 року суд продовжив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

8 квітня 2021 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Заперечення проти позову мотивує тим, що тягар утримання сім`ї лежить на ній. За період 2018-2020 років нею сплачено загальну суму 14413,11 грн, а також 5000 грн кредиту, який брав син під час загострення психічної хвороби. Абонентські книжки щодо платежів знаходяться у неї. Заявлені позивачем суми сплачені під час її перебування за кордоном, е вона змушена була працевлаштуватися, чому і була відсутня. Ніяких грошових зобов`язань перед позивачем не має. Позивачем сплачено лише його частку - 1/3 від загальної суми. Деякі квитанції оформлені від імені ОСОБА_1 через те, що він був основним квартиронаймачем на час оформлення правовстановлюючих документів. Позивачем не могли проводитися виплати в повній мірі, оскільки він ніде не працював, зловживав спиртними напоями, регулярні доходи почав отримувати після оформлення пенсії за інвалідністю.

19 квітня 2021 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначає, що на частині наданих відповідачем квитанцій відсутня інформація про платника, на частині платником вказано позивача, а частина квитанцій за 2021 рік, що не є періодом, за який стягуються кошти. Крім того, відзив не містить обґрунтування фактів, які б могли заперечити твердження, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Позивач додатково пояснив, що відповідач забрала у нього всі документи на квартиру, плату за комунальні послуги від проводить на підставі рахунків, які надходять на його адресу. Просять позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні 25 травня 2021 року позов не визнала та пояснила, що раніше здійснювала оплату житлово-комунальних послуг за абонентськими книжками, а зараз має свій особистий кабінет споживача та проводить оплату онлайн. Особові рахунки оформлені на позивача, тому в квитанціях вказане його прізвище. За послуги, які обліковуються на підставі показів лічильника, сплачує за ті періоди, коли проживає в квартирі та фактично користується ними. З вересня 2018 року по лютий 2019 року перебувала за кордоном, після приїзду знову стала платити за житлово-комунальні послуги. Представник відповідача зазначив, що наявність у відповідача абонентських книжок підтверджує понесення останньою витрати на оплату житлово-комунальних послуг.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що сторони з 1989 року по 2018 рік перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 жовтня 2018 року у справі № 569/3748/18.

ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (відповідач) та ОСОБА_5 (спільний син сторін) мають на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Сторони зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 з 25 жовтня 1989 року та проживають в ній, що підтверджується адресною карткою м.Рівне № 47080 від 2 листопада 2020 року та довідкою про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 47082 від 2 листопада 2020 року, виданою Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному.

Відповідно до ч.4 ст.319 Цивільного кодексу України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК України).

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з положеннями ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.4 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити її самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц.

Позивачем за період з 1 листопада 2018 року до 29 грудня 2020 року сплачено: 375,40 грн за вивезення побутових відходів, що підтверджується квитанціями № 13 від 2 січня 2019 року, № від 21 січня 2019 року, № від 4 березня 2019 року, № від 21 травня 2020 року, № 3 від 3 липня 2020 року, № від 18 серпня 2020 року № від 19 грудня 2020 року № б/н від 16 вересня 2020 року; 3754,20 грн за послуги теплопостачання, що підтверджується квитанціями № від 21 січня 2019 року, № від 20 лютого 2019 року, № від 11 лютого 2020 року, № від 24 квітня 2020 року, № б/н від 21 травня 2020 року; 1132,02 грн за послуги електропостачання, що підтверджується квитанціями №30 від 18 грудня 2018 року, № від 22 лютого 2019 року, № від 26 березня 2019 року, № від 22 червня 2019 року, № від 18 серпня 2020 року, № від 16 вересня 2020 року, № від 19 грудня 2020 року, № від 19 грудня 2020 року; 1167,91 грн за послуги управління будинком, що підтверджується квитанціями № 31 від 18 грудня 2018 року, № від 21 січня 2019 року, № від 20 лютого 2019 року, № від 24 квітня 2020 року, № від 21 травня 2020 року, № від 3 липня 2020 року, № від 18 серпня 2020 року, № від 16 вересня 2020 року; 387,43 грн за послуги газопостачання, що підтверджується квитанціями № 12 від 2 січня 2019 року, № від 21 січня 2019 року, № від 4 березня 2019 року, № від 26 березня 2019 року № б/н від 7 травня 2019 року, № від 22 червня 2019 року, № від 24 квітня 2020 року, № від 3 липня 2020 року, № б/н від 18 серпня 2020 року, № від 16 вересня 2020 року; 957,39 грн за послуги водопостачання, що підтверджується квитанціями № від 20 лютого 2019 року, № від 11 лютого 2020 року, № від 18 грудня 2020 року, № від 24 квітня 2020 року, № від 21 травня 2020 року, № від 3 липня 2020 року, № від 18 серпня 2020 року, № від 16 вересня 2020 року, а всього - 7774,35 грн.

Відповідачем за вказаний період сплачено 70 грн за послуги газопостачання, що підтверджується квитанцією від 12 листопада 2019 року.

Оскільки позивач сплатив за спірний період житлово-комунальні послуги в сумі 774,35 грн, відповідач зобов`язана відшкодувати позивачу понесені витрати на утримання майна в сумі 2591,45 грн (1/3 частина у спільному майні), за вирахуванням коштів, сплачених нею особисто в сумі 70 грн.

Враховуючи, що згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи за зверненням особи в межах заявлених нею вимог, а позивачем заявлено вимогу про стягнення вартості 1/3 частини сплачених житлово-комунальних послуг в сумі 2524,50 грн, з відповідача належить стягнути кошти в сумі 2454,50 грн (2524,50-70).

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд не приймає до уваги як докази сплати житлово-комунальних послуг решту наданих відповідачем копій квитанцій про оплату, оскільки частина їх не містить або дати оплати, або платника, або суми коштів, або назви послуги, за яку кошти були сплачені; частина квитанцій підтверджує сплату відповідачем житлово-комунальних послуг, але за період з 1 січня 2021 року, що не входить до спірного періоду відшкодування; в частині квитанцій платником послуг вказаний ОСОБА_1 (позивач), що не може свідчить про оплату їх безпосередньо відповідачем. Будь-яких інших доказів на підтвердження сплати саме відповідачем зазначених у квитанціях сум суду не надано.

Копії титульних сторінок абонентських книжок, оформлених на ім`я ОСОБА_3 не містять інформації щодо дати їх заповнення та не є належними доказами на підтвердження оплати відповідачем комунальних послуг в спірний період.

В постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц зазначено, що співвласник квартири (будинку) повинен сплачувати витрати на утримання квартири (будинку), навіть якщо відсутні договірні відносини щодо розподілу цих витрат та співвласник не користувався відповідними послугами.

З огляду на зазначене, покликання відповідача на відсутність в неї обов`язку сплачувати житлово-комунальні послуги у період тимчасової відсутності в квартирі не заслуговують на увагу. Крім того, перебування відповідача за кордоном не підтверджено належними та допустимими доказами.

За таких обставин позов належить задовольнити частково в сумі 2454,50 грн.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 вартість 1/3 частини сплачених житлово-комунальних послуг в сумі 2454 (дві тисячі чотириста п`ятдесят чотири) грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 880 грн 76 коп. у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 22 липня 2021 року.

Суддя