ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/430/21 Справа № 212/3139/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок професійного захворювання,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2020 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок професійного захворювання.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок професійного захворювання задоволено частково.

Стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн, без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 ГРН.

Стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані із наданням правничої допомоги у розмірі 900,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ просить скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року по цивільній справі №212/3139/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 02.06.1993 року по 12.11.1996 року працював гірничим робітником ІІІ розряду на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», з 13.11.1996 року по 04.04.1997 року працбвав машиністом бурової установки ІV розряду на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», з 12.03.2002 року по 02.04.2004 року працював машиністом бурової установки на шахтах «Більшовик», «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с.5-12).

У медичному висновку ДУ «УКРАЇНСЬКОГО НАУКОВО-ДОСЛІДНОГО ІНСТИТУТУ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» № 15 від 09.01.2020 року визначено, що підставою для встановлення характеру професійного захворювання стала праця 24 років 05 місяців у шкідливих умовах з 02.06.1993 року по 12.11.1996 року працював гірничим робітником ІІІ розряду на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», з 13.11.1996 року по 04.04.1997 року та з 12.03.2002 року по 02.04.2004 рік працював машиністом бурової установки ІV розряду на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда»; машиністом бурової установки шахти «Орджонікідзе» ПрАТ «ЦГЗК» з 25.01.1999 року по 19.11.2001 рік (а.с.35-36).

Пунктом 11 Санітарно- гігієнічною характеристикою умов праці, складеною ГУ ДЕРЖПРАЦІ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОБЛАСТІ від 19.10.2017 року відображено професійний маршрут та трудова діяльність позивача, а саме ОСОБА_1 працював з 02.06.1993 року по 12.11.1996 року працював гірничим робітником ІІІ розряду на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда», з 13.11.1996 року по 04.04.1997 року працював машиністом бурової установки ІV розряду на шахті «Гвардійська» ВО «Кривбасруда»; з 25.01.1999 року по 01.10.1999 року працював машиністом бурової установки ІV розряду, ВАТ`ЦГЗК»; з 01.10.1999 року по 27.11.2001 року працював машиністом бурової установки V розряду ВАТ «ЦГЗК»; з 12.03.2002 року по 02.04.2004 рік працював машиністом бурової установки ІV розряду на шахті «Октябрьска» ВАТ «Кривбасзалізрудком»; з 25.04.2004 року - машиністом бурової установки V розряду ПрАТ «ЦГЗК» (а.с. 15-27).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.02.2020 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота позивача протягом 24 років 05 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: маса підіймання вантажу 36кг при гранично допустимій менше 30 кг.; робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30% зміни: 27.6 при допустимій до 25/-; еквівалентний рівень шуму перевищує на 21 дБА гранично допустимий рівень ( 101 дБА при ГДР 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 « Санітарні умови виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку»; пил з вмістом кристалічного кремнію діоксиду від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 5,4 рази перевищує ГДК 10.82 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (а.с.28-32).

Відповідно до висновку МСЕК від 20.04.2020 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.04.2021 року (а.с.33-34).

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частинами 1,3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, з огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу була спричинена шкода здоров`ю позивача, у зв`язку з цим наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував відсутності причинно-наслідкового зв`язку між професійним захворюванням позивача та діями ПАТ Кривбасзалізрудком, оскільки фактично позивач почав хворіти, відповідно до медичних документів, коли перебував у трудових відносинах з ПрАТ Центральний ГЗК, а тому товариство не може відповідати за шкоду, яка могла бути заподіяна іншим підприємством, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не знімає безпосередньо з відповідача відповідальності за невиконання обов`язку створення на робочому місці безпечних умов праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також дотримання приписів трудового законодавства у галузі охорони праці. Обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця.

Посилання апелянта, що розмір моральної шкоди не відповідає стажу роботи та не підтверджується судовою практикою аналогічних справ, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству.

Доводи апелянта, що позивачем не доведений факт моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Згідно з положеннями ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, про що його було повідомлено під підпис при укладення трудового договору, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди, за умови доведеності такої шкоди, та не мають враховуватися судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Стягуючи з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000,00 грн., суд першої інстанції врахував характер професійного захворювання, відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді М.Ю. Петешенкова

В.С.Городнича