Справа № 204/8381/20
Провадження № 2/204/600/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Легостаєвій А.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Чечелівський відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 115561,78 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 23.03.2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем не склалося і шлюб було розірвано, неповнолітній син залишився проживати з ОСОБА_1 , на її утриманні. 02 березня 2012 року рішенням Красногвардійського районного суду м Дніпропетровька було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків мінімуму для дитину відповідного віку, з 13 лютого 2012 року і до повноліття дитини. З того часу відповідач сину майже не допомагав (за винятком дуже короткого часу, коли він працював офіційно), не спілкувався, і 23 листопада 2016 року рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська його було позбавлено батьківських прав, з обов`язком сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина. До моменту повноліття сина, відповідач ОСОБА_2 довгий час не сплачує аліменти взагалі, має значну заборгованість по аліментам на суму 115561,78 грн. Угоди про виплату аліментів на утримання сина сторонами досягнуто не було. Фактично, позивач вимушена сама довгі роки утримувати сина, забезпечувати його існування, сплачувати кошти за його оздоровлення, оплачувати лікування та освіту, у зв`язку з викладеним, позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 11.01.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались.

11 лютого 2021 року від відповідача до суду надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якому він просив здійснити перехід з розгляду даної цивільної справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження, посилаючись на те, що справа має для нього надзвичайно велике значення, оскільки розмір боргу є дуже значним для нього, та у випадку задоволення позову, позбавить його засобів для існування, до його примірника позову не були додані копії доданих документів, окрім того, йому необхідна допомога адвоката.

Ознайомившись із зазначеним, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст.277 ЦПК України).

Згідно з ч.4 ст.277 ЦПК України якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Разом з цим, частиною 7 статті 277 ЦПК України визначено, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості з аліментів, при цьому, ціна позову позивачем у позовній заяві визначена у розмірі 115561,78 грн.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ціна позову у даній справі становить 115561,78 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи категорію та складність справи, а також обраний позивачем спосіб захисту, суд приходить до висновку, що вказана справа у розумінні положень ЦПК України відноситься до малозначних справ, а отже підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження. Крім того, питання, про які відповідач зазначає в своєму клопотанні, можуть бути вирішені в межах розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не можуть бути підставою для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Жодних інших обставин в обґрунтування своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач не зазначає.

Враховуючи викладене, оскільки дана цивільна справа у розумінні ЦПК України є малозначною справою та згідно приписів ч.1 ст.274 ЦПК України має розглядатись у порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до висновку, що заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, слід залишити без задоволення, та продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що всі заперечення проти позову у разі невизнання його відповідачем, останній має право викласти письмово у відзиві на позов, а також може подати докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заперечення, окрім того, посилання на необхідність звернення до адвоката за правовою допомогою, спростовуються самою заявою відповідача, у якій він зазначає як свого представника саме адвоката Лосєва Ю.С.

Одночасно, суд зазначає, що відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Статтею 15 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23 березня 2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі РАГС Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис № 112 (а.с.15).

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Красногвардійського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, актовий запис за №574 (а.с.16).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 2012 року стягнуті аліменти з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно (а.с.22).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 квітня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.20).

Крім того, рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24).

Позивач змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , коли одружилася вдруге, і прийняла прізвище свого другого чоловіка (а.с.23).

Син сторін змінив своє прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 внаслідок зміни прізвища, про що має свідоцтво про зміну імені. Змінено було тільки прізвище, по-батькові та ім`я - залишилися такими, як і були раніше - ОСОБА_9 (а.с.17).

Згідно довідки-розрахунку по виконавчому листу № 419/1465/12 від 24.04.2012 року заборгованість по виплаті аліментів ОСОБА_2 , виданої Державним виконавцем ВДВС Чечелівського ВДВС у м.Дніпро, І.О. Кутовою, станом на 01.11.2020 року складає 115561,78 грн.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, однак, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону.

Згідно ч.4 ст.195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ, викладені під час розгляду справи №6-850 св 17.

Позивачкою у позовній заяві не зазначено про наявність спору щодо розміру боргу за аліментами та судом не встановлено наявності дій з боку відповідача, щодо оскарження розміру боргу визначеного держвиконавцем.

Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Така позиція суду узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

В свою чергу, стягнення заборгованості за аліментами рішенням суду передбачена ч.3 ст.194 СК України лише щодо аліментів, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу (позасудового відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника або одержувача аліментів).

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Оскільки стягнення накопиченої заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу сторін на положення частини 2 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено засоби впливу на неплатника аліментів та передбачено, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Також, державний виконавець, на підставі пункту 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Розмір штрафу збільшується залежно до збільшення сукупного розміру заборгованості.

Окрім того, суд роз`яснює позивачу положення ч.1 ст.196 СК України, згідно якої, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. А після порушення боржником свого обов`язку неустойка виконує штрафну і компенсаційну функції.

Невиконання зобов`язання з виплати аліментів порушує насамперед права дитини і такі дії не можуть бути виправдані, а тому суд переконаний, що нормами Сімейного Кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження» передбачені відповідні ефективні засоби для стимулювання та мотивації платника до погашення заборгованості по аліментах, яка виникла під час виконання рішення суду про їх стягнення.

Однак вищевказані засоби впливу на боржника не є вичерпними, оскільки будь-які умисні діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів, у випадку встановлення таких, кваліфікуються за ст.164 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність особи за ухилення від сплати аліментів на утримання дітей.

У зв`язку з викладеним, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки в судовому порядку заборгованості за аліментами, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 194, 195, 196 СК України, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа Чечелівський відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49008, м.Дніпро, вул.Надії Алексеєнко, буд.100) про стягнення заборгованості по виплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення/

Суддя Н.В.Токар