Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 409/1310/20
Провадження № 22-ц/810/111/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
22 березня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Луганської В.М.,
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 .
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерне товариство «Ощадбанк»
на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Третяка О.Г. в смт Білокуракине Луганської області.
за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 ,
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 578 від 28 жовтня 2011 року.
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит в розмірі 100000 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15 % річних за період з дати отримання кредитних коштів по 28 жовтня 2014 року включно, 20% річних за період з 29 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2021 року включно. Кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28 жовтня 2021 року на споживчі цілі.
В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 28 жовтня 2011 року, який посвідчено приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Мартиненком В.О., зареєстровано в реєстрі за № 986.
Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме трьохкімнатна квартира загальною площею 74,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 15 листопада 2010 року.
Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 578 від 28 жовтня 2011 року, яка виникла станом на 27 квітня 2017 року в сумі 124382,15 грн.
Позивач просив суд звернути стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до Іпотечного договору від 28 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Мартиненко В.О. зареєстровано в реєстрі за № 986, а саме: трьохкімнатна квартира загальною площею 74,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 578 від 28 жовтня 2011 року, укладеного з ОСОБА_2 в розмірі 173444,69 грн. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатної квартири загальною площею 74,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягає виконанню на час дії заходів щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці, встановлених Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням позичальником та відповідачем умов кредитного договору від 28 жовтня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 124382,15 грн, у рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки. Оскільки предмет іпотеки трьохкімнатна квартира знаходиться у м. Луганську, яке віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки слід зупинити на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», просить рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 січня 2021 року скасувати в частині, що рішення не підлягає виконанню на час дії заходів щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці, встановлених Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та в частині відмови у визначені суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає погашенню при звернені стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 : нарахованих процентів за користування кредитом за період з 28 квітня 2017 року по 22 квітня 2018 року в розмірі 14129,16 грн, трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року в розмірі 5098,13 грн; трьох процентів річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року в розмірі 5931 грн; інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту за період серпень 2014 року по червень 2020 року в розмірі 18168,16 грн; інфляційних втрат за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 року по червень 2020 року в розмірі 22387,13 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає погашенню при звернені стягнення на предмет іпотеки задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»посилається на те, що положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» мають тимчасовий характер, і не позбавляють позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд першої інстанції не врахував, що обмеження, викладені в статті 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», повинні розглядатися державним виконавцем в межах процедури виконавчого провадження.

Позивач вказує, що рішеннямБілокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 жовтня 2011 року задоволено повністю, проте рішення суду на даний час не виконане боржником.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється не будь-яким виконанням, а лише виконанням, проведеним належним чином. Між сторонами існують договірні відносини до моменту остаточного повернення кредиту, а тому станом на 09 липня 2020 року банком було донараховано проценти за користування кредитом, інфляційні витрати на відповідні проценти та три проценти річних.

Позивач вказує, що з урахуванням рішення про стягнення заборгованості в 2017 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває досі, і триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на нарахування коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 28 січня 2021 року відповідачу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, а ОСОБА_2 право подання пояснень у письмовій формі, проте відзиву та пояснень не надійшло.

ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційну скаргу 16 лютого 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_2 повідомлявся про апеляційне провадження у справі (ухвалу про відкриття провадження) в порядку передбаченому ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Позивач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про шо свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, як шляхом отримання судової повістки за адресою внутрішньо переміщеної особи, так і повідомлена в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», оскільки зареєстрована на тимчасово окупованій Україні території.

Третя особа ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не оскаржується, тому рішення суду в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині, зупинення виконання рішення на час дії заходів щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці, встановлених Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та в частині відмови у визначені суми заборгованості за кредитним договором, що підлягає погашенню при звернені стягнення на предмет іпотеки.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням позичальником та відповідачем умов кредитного договору від 28 жовтня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 124382,15 грн, у рахунок погашення якої суд вважав за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки. Оскільки предмет іпотеки трьохкімнатна квартира знаходиться у м. Луганську, яке віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки слід зупинити на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в зазначеній вище частині позовних вимог підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 жовтня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", (яке змінило найменування на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 578, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 100000 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15 % річних за період з дати отримання кредитних коштів по 28 жовтня 2014 року включно, 20% річних за період з 29 жовтня 2014 року по 28 жовтня 2021 року включно. Кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 28 жовтня 2021 року на споживчі цілі.

Для забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором № 578 від 28 жовтня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк", (яке змінило найменування на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»), та ОСОБА_1 укладенодоговір іпотеки від 28 жовтня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Мартиненком В.О., зареєстровано в реєстрі за № 986.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме трьохкімнатна квартира загальною площею 74,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 15 листопада 2010 року.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 578 від 28 жовтня 2011 року станом на 27 квітня 2017 року в сумі 124382,15 грн, яка складається з: 45377,90 грн строковий борг за кредитом за період з 28 жовтня 2011 року по 27 квітня 2017 року; 26050,54 грн прострочений борг за кредитом за період з 07 жовтня 2014 року по 27 квітня 2017 року; 1017,61 грн строкові відсотки за користування кредитом за період з 01 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року; 35285,06 грн прострочені відсотки за користування кредитом за період з 07 жовтня 2014 року по 31 березня 2017 року; 1024,16 грн три проценти річних за прострочення боргу за період з 07 жовтня 2014 року по 27 квітня 2017 року; 1336,44 грн три проценти річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 05 серпня 2014 року по 27 квітня 2017 року; 7909,38 грн інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2014 року по березень 2017 року; 6381,06 грн інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з жовтня 2014 року по березень 2017 року.

Вказане заочне рішення суду першої інстанції не виконане та заборгованість за кредитним договором № 578 від 28 жовтня 2011 року боржником не сплачена.

Зазначені обставини свідчать про те, що акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилась несплаченої, а також процентів, належних банку відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись в 2017 році до суду із позовом про примусове солідарне стягнення коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 .

Такими діями позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, позбавляє кредитора права на нарахування процентів та пені за кредитним договором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що у зв`язку з наявністю у позичальника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернувшись в 2017 році, відповідно до умов кредитного договору та положень частини другої статті 1050 ЦК України, використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, а тому законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що після зміни банком строку кредитування, у зв`язку з чим настав строк повного погашення кредиту позичальником, банк не мав правових підстав для нарахування ОСОБА_2 процентів за користування кредитом на умовах кредитного договору, тому сума нарахованих банком процентів за користування кредитом за період з 28 квітня 2017 року по 22 квітня 2018 року в розмірі 14129,16 грн, не підлягає врахуванню при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку є не обґрунтованими, оскільки після спливу строку кредитування, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів.

Щодо визначення суми заборгованості та її врахування при зверненні стягнення на предмет іпотеки трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту, трьох процентів річнихза прострочення процентів за користування кредитом, інфляційних витрат за прострочення сплати кредиту, інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, то колегія суддів вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В статті 89 ЦПК зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте, судом першої інстанції не виконані вимоги статті 89 ЦПК України, в повній мірі не з`ясовані всі обставини справи, на які посилався позивач в позовній заяві, та не у повній мірі досліджені зібрані у справі докази та відповідно не надана належна правова оцінка таким доказам.

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначав, що заборгованість за кредитним договором № 578 станом на 09 липня 2020 року становить 173444,69 грн, яка складається з: 71428,44 грн боргу за кредитом; 50431,83 грн - проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 22 квітня 2018 року; 18168,16 грн - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з серпня 2014 року по червень 2020 року; 22387,13 грн - інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по червень 2020 року; 5098,13 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року; 5931 грн - три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року.

Судом першої інстанції при зверненні стягнення на предмет іпотеки визначена заборгованість за кредитним договором № 578, яка виникла станом на 27 квітня 2017 року та складає 124382,15 грн, тобто заборгованість яка стягнута заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року, якими стягнуто з боржника та поручителя заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом не виконані, то банк має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

З наданого позивачем розрахунку трьох процентів річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 рокута інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по червень 2020 року вбачається, що банком розрахунок здійснено як з урахування процентів, стягнутих з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року, так і процентів, нарахованих за користування кредитом за період з 28 квітня 2017 року по 22 квітня 2018 року.

Однак, суд першої інстанції зазначені вище обставини не врахував, а саме те, що банк, у тому числі, просив застосувати правила ст. 625 ЦК України до суми нарахованих процентів, які стягнуті заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року.

Сума трьох процентів річних на суму прострочених процентів за користування кредитом, стягнутих зазначеними вище судовими рішеннями з боржника та поручителя у розмірі 36302,67 грн, становить 3491,02 грн за період з 28 квітня 2017 року по 09 липня 2020 року,відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 8 «розрахунок 3% по всіх сумах прострочених відсотків», виходячи із наступного розрахунку: 36302,67 грн х 3% : 365 днів х 1170 днів = 3491,02 грн.

Таким чином, сума трьох процентів річних на суму прострочених процентів за користування кредитом за період з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року становить 4827,46 грн (1336,44 грн три проценти річних за прострочення відсотків, стягнуті заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року + 3491,02 грн три проценти річних розраховані за період з 28 квітня 2017 року по 09 липня 2020 року).

Сума інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом, стягнутих зазначеними вище судовими рішеннями з боржника та поручителя у розмірі 36302,67 грн, становить 9874,33 грн за період з квітня 2017 року по червень 2020 року відповідно до наданого позивачем розрахунку в таблиці 6 «розрахунок суми витрат від інфляції по прострочених відсотках», виходячи із наступного розрахунку: 36302,67 грн х 127,2 = 9874,33 грн.

Таким чином, сума інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 року по червень 2020 року становить 16255,39 грн (6381,06 грн інфляційні витрати за прострочення відсотків, стягнуті заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року + 9874,33 грн інфляційні витрати за прострочення процентів за користування кредитом з квітня 2017 року по червень 2020 року).

Оскільки заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 серпня 2017 року, яким стягнуто з боржника та поручителя борг за кредитом не виконано, то банк має право на отримання інфляційний витрат за прострочення боргу за кредитом та трьох процентів річних за прострочення сплати кредиту станом на 09 липня 2020 року, які передбачені статтею 625 ЦК України.

Слід зазначити, оскільки банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом за період з 28 квітня 2017 року по 22 квітня 2018 року, тому колегія суддів вважає, що банк не має правових підстав для нарахування трьох процентів річних та інфляційних витрат за прострочення процентів за користування кредитом на проценти за вказаний період.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що заборгованість позичальника за кредитним договором № 578 від 28 жовтня 2011 року станом на 09 липня 2020 року в межах якої підлягає звернення стягнення на майно передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 8 жовтня 2011 року становить 152080,25 грн, яка складається з: 71428,44 грн боргу за кредитом; 36302,67 грн - проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 27 квітня 2017 року; 18168,16 грн - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з серпня 2014 року по червень 2020 року; 16255,39 грн - інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по червень 2020 року; 5098,13 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року; 4827,46 грн - три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Указу виконуючого обов`язки Президента України, Голови Верховної Ради України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території України розпочато проведення антитерористичної операції.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, відповідно до якого до вказаного переліку включено також місто Луганськ.

Статтею 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України ).

Самі по собі вказані норми закону є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти, протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягає виконанню в силу вказаних правових норм, а не в силу рішення суду.

Встановивши сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, суд першої інстанції, відповідно до статті 267 ЦПК України обґрунтовано зупинив стягнення на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що заочне рішення суду в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором від 28 жовтня 2011 року в межах якої підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки слід змінити, збільшивши суму заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» згідно кредитного договору № 578 від 28 жовтня 2011 року з 124382,15 грн до 152080,25 грн, яка складається з: 71428,44 грн боргу за кредитом; 36302,67 грн - проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 27 квітня 2017 року; 18168,16 грн - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з серпня 2014 року по червень 2020 року; 16255,39 грн - інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по червень 2020 року; 5098,13 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року; 4827,46 грн - три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2102 грн, а за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3902,50 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.1,102).

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягають частковому задоволенню, то стягнутий заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 січня 2021 року з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір підлягає збільшенню з 1513,44 грн до 1843,08 грн.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3421,80 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 січня 2021 року в оскаржуваній частині щодо розміру заборгованості, в межах якої підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки, змінити збільшивши суму заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» згідно кредитного договору № 578 від 28 жовтня 2011 року з 124382,15 грн до 152080,25 грн, яка складається з: 71428,44 грн боргу за кредитом; 36302,67 грн - проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 27 квітня 2017 року; 18168,16 грн - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом з серпня 2014 року по червень 2020 року; 16255,39 грн - інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по червень 2020 року; 5098,13 грн - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року; 4827,46 грн - три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з 05 серпня 2014 року по 09 липня 2020 року.

В іншій оскаржуваній частині заочне рішення залишити без змін.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 січня 2021 року змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в рахунок відшкодування судового збору суму з 1513,44 грн до 1843,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у розмірі 3421,80 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 березня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

О.Ю. Карташов