"11" березня 2021 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді - САВЛУК Т.В.,
за участі секретаря - Бурячек О.В.,
учасники справи:
представники позивача - адвокати Сербіна А.О. та Прудка О.В.,
відповідачі - не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №068-2008-1600 від 21 травня 2008 року в розмірі 38 020,82 швейцарських франків (еквівалент: 1 072 496,46 грн.)
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за Кредитним договором №068-2008-1600 від 21 травня 2008 року в розмірі 38 020,82 швейцарських франків (еквівалент: 1 072 496,46 грн.)
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за Кредитним договором №068-2008-1600 від 21 травня 2008 року в розмірі 38 020,82 швейцарських франків (еквівалент: 1 072 496,46 грн.)
12 листопада 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуюча суддя Шевченко В.М.) постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, позивач в праві збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
27 листопада 2018 року та 11 січня 2019 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» скориставшись своїм процесуальним правом, подало заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором №068-2008-1600 від 21 травня 2008 року в розмірі 38 020,82 швейцарських франків (еквівалент: 1 072 496,46 грн.) з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 1 086,95 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 33 952,15 швейцарських франків; відсотки - 2850,18 швейцарських франків; підвищення відсотків - 131,54 швейцарських франків.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за Кредитним договором №068-2008-1600 від 21 травня 2008 року в розмірі 38 020,82 швейцарських франків (еквівалент: 1 072 496,46 грн.) з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 1 086,95 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 33 952,15 швейцарських франків; відсотки - 2850,18 швейцарських франків; підвищення відсотків - 131,54 швейцарських франків.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за Кредитним договором №068-2008-1600 від 21 травня 2008 року в розмірі 38 020,82 швейцарських франків (еквівалент: 1 072 496,46 грн.) з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 1 086,95 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 33 952,15 швейцарських франків; відсотки - 2850,18 швейцарських франків; підвищення відсотків - 131,54 швейцарських франків.
15 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва (головуюча суддя Шевченко В.М.) постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів.
29 березня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено Розпорядження №42 про призначення повторного автоматичного розподілу судових справ у зв`язку із закінченням строку відрядження судді Шевченко В.М. відповідно до Указу Президента України «Питання тимчасового переведення суддів» №294/2018 року від 28 вересня 2018 року.
29 березня 2019 року вказану позовну заяву, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було передано в провадження судді Савлук Т.В.
03 серпня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
22 жовтня 2020 Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Осипенко В.Ю. про зупинення провадження у цивільній справі.
24 грудня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.
18 лютого 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залишення без розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання поруки такою, що припинена.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень щодо підстав та предмету позову.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не скористалися процесуальним правом подати відзив на позов та докази на спростування заявлених вимог.
Представники позивача - адвокати Сербіна А.О., та Прудка О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та доказів долучених до позову, додатково пояснили, що 21 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №068/2008/1600, відповідно до умов договору, відповідач отримав у ПАТ «Універсал Банк» кредит в розмірі 91 000,00 швейцарських франків, строком до 10 травня 2028 року, зі сплатою процентів - 1145% річних за користування кредитом, за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 34,35 % річних. Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, в порядку передбаченому Кредитним договором видав відповідачу кредитні кошти, шляхом банківського переказу на його рахунок № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_2 ), однак в порушення умов Кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 38 020,82 швейцарських франків, 12 липня 2018 року позивач на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про дострокове погашення суми боргу, яка залишилася без належного реагування з боку ОСОБА_1 . Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за Договором кредиту №068/2008/1600 від 21 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №068-2008-1600-Р, 21 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №068/2008/1600-Р/1, 21 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №068-2008-1600-Р/2, відповідно до якого поручителі зобов`язалися перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, про що 10 липня 2018 року на адресу поручителів направлена вимога про дострокове погашення заборгованості, однак дані вимоги залишилися без належного реагування з боку відповідачів.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належними чином про причину неявки суду не повідомили.
На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, вислухавши учасників судового процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 21 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , було укладено Договір кредиту №068-2008-1600, відповідно до якого кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 91 000,00 швейцарських франків, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначенні цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору.
Відповідно до п. 1.1.1 Кредитного договору, за користування коштами понад встановлений строк (або термін погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 34,35 % річних. Розмір підвищеної процентної ставки за користування Кредитом понад встановленим цим Договором термінів сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Нарахування та облік таких процентів Кредитор здійснює відповідно до умов цього договору, додатків до нього та вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів Національного банку України.
Відповідно до п. 1.2.3 Кредитного договору, підвищена процентна ставка за користування кредитом не застосовується (а застосовується процентна ставка у розмірі 0,0001% річних), якщо погашення простроченої суми основного боргу позичальника відбулося протягом перших трьох календарних днів з дати виникнення такого прострочення. При цьому, якщо третій день цього строку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем такого строку застосування процентної ставки у розмірі 0,0001 % річних визначається останній робочий день, що передує такому вихідному або святковому дню. Якщо оплата простроченої суми основного боргу позичальника не була здійснена протягом трьох календарних днів з дати прострочення сплати суми основного боргу, то на прострочену суму основного боргу позичальника нараховується підвищена процентна ставка, починаючи з першого дня виникнення такого прострочення.
Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, строк кредитування за цим договором, становить період з дати надання кредитором кредиту позичальнику по 10 травня 2028 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми кредиту). Строки та термін надання та погашення кредиту визначаються умовами цього договору.
Погашення платежів за Кредитним договором здійснюється позичальником у валюті кредиту. (п. 1.5 Кредитного договору)
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 Цивільного кодексу України)
З метою забезпечення виконання зобов`язання за Договором кредиту №068-2008-1600 від 21 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №068-2008-1600-Р;
21 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №068/2008/1600Р/1;
21 травня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки №068/2008/1600Р/2, відповідно до яких поручителі зобов`язалися перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором.
Відповідно до п. 1.2. Договорів поруки №068-2008-1600-Р, №068-2008-1600-Р/1, №068-2008-1600-Р/2, поручителі засвідчують, що їм добре відомі усі умови вищевказаного основного договору і вони погоджуються з ними, зокрема: сума основного договору - 91 000,00 швейцарських франків; вказана сума основного договору дорівнює еквіваленту 441076,64 гривень за курсом Національного банку України на день укладання основного договору, при цьому сторони обумовили, що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі, якщо сума основного договору виражена у іноземній валюті.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України)
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України)
Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.
Позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов`язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору.
Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.
Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Декретом № 15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
У статті 1 Декрету № 15-93 визначено, що терміни, які використовуються в цьому Декреті, мають таке значення: «валютні цінності»: валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України; іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.
Для цілей цього Декрету надалі під термінами: «валюта України» розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та інші цінні папери, виражені у валюті України; «іноземна валюта»: розуміється як власне іноземна валюта, так і банківські метали, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті або банківських металах; «валютні операції»: операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; «резиденти»: фізичні особи (громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання на території України, у тому числі ті, що тимчасово перебувають за кордоном; «нерезиденти»: фізичні особи (іноземні громадяни, громадяни України, особи без громадянства), які мають постійне місце проживання за межами України, в тому числі ті, що тимчасово перебувають на території України.
У статті 2 Декрету вказано, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України.
Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
У статті 5 Декрету № 15-93 визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ).
У частині четвертій названої статті перераховано випадки, у разі яких індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.
Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: а) вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей, за винятком: вивезення, переказування і пересилання за межі України фізичними особами - резидентами іноземної валюти на суму, що визначається НБУ; вивезення, переказування і пересилання за межі України фізичними особами - резидентами і нерезидентами іноземної валюти, яка була раніше ввезена ними в Україну на законних підставах; платежів у іноземній валюті, що здійснюються резидентами за межі України на виконання зобов`язань у цій валюті перед нерезидентами щодо оплати продукції, послуг, робіт, прав інтелектуальної власності та інших майнових прав, за винятком оплати валютних цінностей та за договорами (страховими полісами, свідоцтвами, сертифікатами) страхування життя; платежів у іноземній валюті за межі України у вигляді процентів за кредити, доходу (прибутку) від іноземних інвестицій; вивезення за межі України іноземної інвестиції в іноземній валюті, раніше здійсненої на території України, в разі припинення інвестиційної діяльності; платежів у іноземній валюті за межі України у вигляді плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден, що справляється Європейською організацією з безпеки аеронавігації (Євроконтроль) відповідно до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів, вчиненої в м. Брюсселі 12 лютого 1981 року , та інших міжнародних договорів; переказ інвестором (представництвом іноземного інвестора на території України) за межі України іноземної валюти іншим інвесторам за відповідною угодою про розподіл продукції; б) ввезення, переказування, пересилання в Україну валюти України, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 3 цього Декрету; в) надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; г) використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; д) розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком: відкриття фізичними особами - резидентами рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном; відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками; відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету; відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції; е) здійснення інвестицій за кордон, у тому числі шляхом придбання цінних паперів, за винятком цінних паперів або інших корпоративних прав, отриманих фізичними особами - резидентами як дарунок або у спадщину.
У частині четвертій статті 5 Декрету № 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом № 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику.
Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.Правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019року у справі № 464/3790/18 (провадження №14-465цс18)
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Кредитним договором № 068-2008-1600 від 21 травня 2008 року, Договором поруки № 068-2008-1600Р від 21 травня 2008 року, Договором поруки № 068-2008-1600Р/1 від 21 травня 2008 року, Договором поруки № 068-2008-1600Р/2 від 21 травня 2008 року, та у зв`язку із неналежним виконанням боржниками умов зазначених Договорів, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту, по відсоткам за користування кредитом, а також передбаченими Договорами санкціям.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, при солідарному обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язків частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.
Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.
Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає кілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.
Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).
Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.
За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 Цивільного кодексу України, має право на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково, але поручитель, що виконав зобов`язання, не має права пред`явити вимогу до іншого поручителя щодо розподілу відповідальності перед кредитором. (правова позиція у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у Справі № 545/1014/15-ц )
На спростування заявлених вимог в частині солідарного стягнення з поручителя ОСОБА_2 , у зв`язку із неналежним виконанням боржниками умов Договорів, відповідач ОСОБА_2 посилається як преюдиційний факт, на обставини викладені у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третья особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинилася та визнання договору поруки припиненою.
Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинилася та визнання договору поруки припиненою.
02 грудня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинилася та визнання договору поруки припиненою.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Осипенка В.Ю. задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року змінено у мотивувальній частині та викладено її у редакції цієї постанови, в іншій частині рішення залишено без змін.
21 жовтня 2020 року Верховним Судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинилася скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинилася, задоволено частково.
Визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 21 травня 2008 року №068-2008-1600-Р, укладений між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , у частині зобов`язань, які виникли до квітня 2018 року.
У задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинилася, відмовлено.
В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, залишено без змін.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Як роз`яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.
Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Виходячи з мотивувальної частини постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року, встановлено, дослівно: «що порука припинилася у частині певних щомісячних платежів, є підставою для задоволення позову частково та визнання поруки такою, що припинилася, щодо тих щомісячних платежів, строк сплати яких настав більше ніж шість місяців до звернення кредитора з позовом до суду з вимогою до поручителя. Прострочення платежів почалося із 10 березня 2018 року, а оскільки порука є припиненою щодо тих щомісячних платежів, строк сплати яких настав більше ніж за шість місяців до звернення кредитора з позовом до суду з вимогою до поручителя, то порука ОСОБА_2 припинилася щодо всіх щомісячних платежів, строк сплати яких настав до 30 квітня 2018 року, тобто щодо платежів за березень та квітень 2018 року, оскільки банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя з 31 жовтня 2018 року. Також порука не припинилася щодо платежів, строк яких не настав станом на 18 вересня 2018 року (строк визначений досудовою вимогою)» (а.с. 250 т. 1)
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 Цивільного кодексу України)
Відповідно до п. 2.4, 2.6 Кредитного договору, позичальник зобов`язується здійснювати погашення основної суми кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та строки, визначенні графіком погашення заборгованості за кредитним договором. Під терміном дата погашення щомісячних платежів сторони розуміють останній робочий день, що передує 10 (десятому) числу кожного місяця. Останню сплату щомісячного платежу (повністю повернути кредит та сплату у повному обсязі проценти за користування кредитом) не пізніше 10 травня 2028 року.
Пунктом 5.2.5. Кредитного договору, передбачене право банку достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі, у випадку, зокрема: прострочення сплати червового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 (двох) місяців. Направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 (тридцяти) днів з дати відправлення кредитором повідомлення (вимоги) позичальнику, вважається термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.
Виконання кредитного зобов`язання забезпечене поруками на підставі укладених 21 травня 2008 року Договір поруки № 068-2008-1600-Рміж ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 , 21 травня 2008 року Договір поруки № 068-2008-1600-Р/1між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , 21 травня 2008 року Договір поруки № 068-2008-1600-Р/2між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 , відповідно до умов яких поручителі зобов`язуються перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором від 21 травня 2008 року за № 068-2008-1600.У пункті 4 Договорів позики, визначено, що порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.
Із наданих банком письмових доказів вбачається, що за позичальником обліковується прострочена заборгованість, яка виникла за період із 10 листопада 2017 року по 03 жовтня 2018 року. Останній платіж на виконання кредитного зобов`язання здійснено позичальником 09 лютого 2018 року.
12 липня 2018 року кредитор направив позичальнику та фінансовим поручителям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 досудову вимогу від 10 липня 2018 року за № ГО 6225/23, ГО 6225/22, ГО 6225/12, ГО 6225/11, ГО 6225/24, ГО 6225/13, ГО 6225/14, ГО 6225/25, у яких просив повернути залишок заборгованості за кредитом, сплати прострочену заборгованості за кредитом, заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом у загальній сумі 37 044,51 швейцарських франків.
Досудові вимоги від 10 липня 2018 року за № ГО 6225/23, ГО 6225/22, ГО 6225/12, ГО 6225/11, ГО 6225/24, ГО 6225/13, ГО 6225/14, ГО 6225/25, залишилися без виконання позичальником та фінансовими поручителями, що стало підставою для подання 31 жовтня 2018 року кредитором позову до суду про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що пред`явлення банком вимог до поручителів більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України, має наслідком припинення поруки в частині певних щомісячних зобов`язань, оскільки встановлено, що порука припинилася у частині певних щомісячних платежів, строк сплати яких настав більше ніж за шість місяців до звернення кредитора з позовом до суду з вимогами до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прострочення платежів почалась із 10 березня 2018 року, а оскільки порука є припиненою щодо тих щомісячних платежів, строк сплати яких настав більше ніж за шість місяців до звернення кредитора з позовом до суду з вимогою до поручителів, то порука ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 припинилася щодо всіх щомісячних платежів, строк сплати яких настав до 30 квітня 2018 року, тобто щодо платежів за березень та квітень 2018 року, оскільки банк звернувся до суду з позовом 31 жовтня 2018 року. Також порука не припинилася щодо платежів, строк яких не настав станом на 18 вересня 2018 року (строк вказаний досудовою вимогою), тому заявлені вимоги в частині солідарного стягнення з поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не підлягають задоволенню.
Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, відповідачем ОСОБА_1 порушено умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами в порядку і строки визначені Договором кредиту, тому суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред`явлені вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом, яка станом на момент подачі позову, складає суму 38 020,82 швейцарських франків (еквівалент: 1 072 496,46 грн.) яка включає: прострочена заборгованість по кредиту - 1 086,95 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 33 952,15 швейцарських франків; відсотки - 2850,18 швейцарських франків; підвищення відсотків - 131,54 швейцарських франків, при визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідач ОСОБА_1 не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази щодо спростування заявлених позовних вимог в частині розміру заборгованості, яка виникла на підставі Кредитного договору №068-2008-16 від 21 травня 2008 року.
В порядку п. 3 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 087,10 гривень, який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.
Враховуючи наведене та керуючись статтею 99 Конституцією України, статтями 192, 524, 526, 533, 543, 546, 554, 598, 610, 611, 612, 629, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 16 087,10 гривень.
Стягувач: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ - 21133352), місцезнаходження юридичної особи - м. Київ, вул. Автозаводська, бюуд.54/19.
Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.