Номер провадження 6/225/118/2021
Єдиний унікальний номер судової справи225/227/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2021 р. м.Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області:

головуючого судді Скиба М.М.,

за участю:

секретаря судового засіданні Савченко О.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька Донецької області заяву Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», відповідач: ОСОБА_1 , про видачу дублікату виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

Уповноважений представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа по справі № 2/225/359/2015 за рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 20.07.2015р. про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .

Провадження у справі відкрито 23.02.2021 р.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 20.07.2015 року на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором. На виконання даного рішення було видано виконавчі листи.

У грудні 2017 року Торецьким МВ ДВС повернув виконавчий лист, у подальшому при підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено.

Представник стягувача (позивача) надав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Боржник (відповідач) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належно.

Неявка сторін відповідно до ч.3 ст.433 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 20.07.2015) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч. 1 ст. 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Відповідно до вимог частини 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до частини 1 підпункту 15.15 пункту 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи суд видає виконавчі документи в паперовій формі.

Відповідно до п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Положеннями ЦПК України передбачена можливість видачі по справі лише одного виконавчого листа та його дублікат може бути виданий судом лише у випадку втрати оригіналу, при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа вирішальним є встановлення обставин втрати оригіналу виконавчого листа.

Отже, аналізуючи пункт 17.4 розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, слід дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу.

Оригінал виконавчого листа вважається втраченим коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17, від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11.

Підставою для видачі дублікату є заява стягувача або подання державного виконавця. При цьому, заявник має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано втрачені виконавчі документи, чи не втратили судові рішення законної сили; перевірити чи отримував стягувач оригінали виконавчих листів, та, якщо так, то коли, ким, на якій правовій підставі і за яких обставин; чи пред`являв стягувач виконавчий лист до виконання; обставин втрати виконавчого документа, коли було виявлено втрату оригіналу виконавчого листа і якими доказами це підтверджується.

Під час розгляду заяви про видачу дублікату виконавчого документа суд зобов`язаний з`ясувати, чи є воно чинним та не було скасовано, чи виконано рішення повністю або частково, чи не призведе видача дубліката виконавчого документа до отримання стягувачем неналежного; також суд має встановити, за яких обставин та ким втрачено виконавчий документ.

Якщо виконавчий документ був втрачений при пересилці, до заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документу повинно бути надано відповідні докази - довідки органів зв`язку або державного виконавця, які заявником не надано.

З матеріалів справи вбачається, що Дзержинським міським судом Донецької області 20.07.2015 р. ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 249644,27 грн., витрат з оплати судового збору у розмірі 2496,45 грн.

Згідно інформації Торецького МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 02.03.2021 р., на примусовому виконанні в Торецькому МВ ДВС перебував виконавчий лист №2/225/359/2015, виданий 15.09.2015 року Дзержинським міським судом Донецької області (АСВП №52428633) про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 252141,17 грн. Виконавче провадження відкрито 04.10.2016 року. 08.12.2017 року виконавче провадження №52428633 завершено на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а оригінал виконавчого документу разом з постановою про повернення виконавчого листа стягувану було направлено на адресу стягувача, зазначену у виконавчому документі : м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Згідно довідки про втрату виконавчого документу, складеної представником Приватбанку Нікішаєвим О.М. 15.02.2021 р., виконавчий документ №2/225/359/2015, виданий 15.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» було втрачено при підготовці до ДВС. (а.с. 60).

Разом з тим відповідно до п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Редакція Закону України "Про виконавче провадження" станом на час ухвалення державним виконавцем постанови про повернення виконавчих документів стягувачу (08.12.2017 року) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37, передбачала строк повторного пред`явлення виконавчих документів до виконання в 3 (три) роки.

Тобто, встановлений законом строк повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання сплинув 08.12.2020 року.

На момент звернення стягувача з заявою про видачу дублікату виконавчого листа строк пред`явлення виконавчого документу до виконання закінчився та стягувач не ставить питання про поновлення такого строку.

Згідно частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Стягувач у заяві про видачу дублікату виконавчого листа не ставить питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та взагалі не зазначає жодної причини такого пропуску.

З наданих АТ КБ «Приватбанк» документів та змісту заяви не можливо встановити об`єктивних, незалежних від волі стягувача обставин, які безпосередньо унеможливлювали, ускладнювали або завадили стягувачу у визначений законом строк пред`явити виконавчий документ до виконання.

Крім того, сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

В своїх рішеннях «Устименко проти України» (Заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року та "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) від 3 квітня 2008 року Європейським судом з прав людини було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків зі спливом значного періоду часу є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд.

Оскільки строк пред`явлення виконавчого документу до виконання завершився та стягувачем суду не повідомлено жодних поважних причин пропуску такого строку, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його поновлення.

У зв`язку з вищенаведеним, відповідно до приписів п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, слід відмовити заявнику у задоволенні заяви в про видачу дублікату виконавчого листа.

Таким чином, керуючись ст. 433, п.п. 17.4 п. 17 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень до ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50), учасник справи: ОСОБА_1 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), про видачу дубліката виконавчого листа відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: М.М. Скиба