Справа № 2-5549/11
Провадження № 2/758/6033/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Панова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду районного суду в м. Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: 1) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ; 2) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ; 3) встановити факт спільного проживання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з спадкодавцем ОСОБА_9 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 4) встановити факт спільного проживання ОСОБА_8 з спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 5) встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 з спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 ; 6) визнати 1/2 частину свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.1982 року на ім`я ОСОБА_10 видане Першою ДНК м. Києва недійсним.; 7) визнати 1/2 частину свідоцтва на право спадщини за законом від 23.07.1985 року на ім`я ОСОБА_11 , видане Четвертою ДНК м. Києва недійсним.; 8) визнати 1/2 частину свідоцтва на право спадщини за заповітом від 14.03.1998 року на ім`я ОСОБА_12 , видане Четвертою ДНК м. Києва недійсним.; 9) визнати 1/2 частину свідоцтва на право спадщини за законом від 24.06.2003 року на ім`я ОСОБА_1 , видане Четвертою ДНК м. Києва недійсним.

Ухвалою від 23.12.2011 р. (суддею Роман О.А.) відкрито провадження у справі № 2-5549/11 за вказаним позовом.

23.02.2012 року Ухвалою Подільського районного суду м. Києва провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішення по справі № 2-о-382/11.

Ухвалою від 04.01.2013 року провадження по вищевказаній справі відновлено.

31.10.2013 року протокольною ухвалою прийнято уточнену позовну заяву, в якій позивач просив: 1) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 ; 2) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 ; 3) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_9 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 ; 4) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 ; 5) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 ; 6) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 ; 7) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 ; 8) визнати 1/2 частину Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.1982 року на ім`я ОСОБА_10 , видане Першою ДНК м. Києва недійсним; 9) визнати 1/2 частину Свідоцтва на право спадщини за законом від 23.07.1985 року на ім`я ОСОБА_11 , видане Четвертою ДНК м. Києва недійсним; 10) визнати 1/2 частину Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.1998 року на ім`я ОСОБА_12 , видане Четвертою ДНК м. Києва недійсним; 11) визнати 1/2 частину Свідоцтва про право власності за законом від 24.06.2003 року на ім`я ОСОБА_1 , видане Четвертою ДНК м. Києва недійсним.

В грудні 2013 р. представником відповідача подані письмові заперечення, в яких сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність, необгрунтованість та незаснованість на законі.

В грудні 2013 р. представником 3 особи-1 були подані письмові пояснення, в яких заначено про те, що визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є виключно прерогативою суду, та міститься клопотання про розгляд справи без участі представника.

В травні 2016 р. представником відповідача була подана заява про застосування строку позовної давності.

В жовтні 2016 р. представником третьої особи-1 були подані письмові пояснення, в яких зазначено про те, що оскільки встановлення факту прийняття спадщини та визнання свідоцтва про право власності недійсним є прерогативою суду, то Управління залишає розгляд справаи на розсуд суду.

Ухвалою від 16.12.2016 року вищевказаний позов залишено без розгляду на підставі ст.207 ч.1 п.3 ЦПК України (2004 р.) в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

03.08.2017 року Апеляційним судом міста Києва ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 16.12.2016 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі протоколу розподілу справ в неавтоматичному режимі від 18.08.2017 р. матеріали вищевказаної справи були передані в провадження судді Романа О.А.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 10.11.2017 р. матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Ларіоновій Н.М.

Відповідно п. 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження.

Підготовче провадження у справі було закінчено 24.06.2020 р. за участю представників позивача ( ОСОБА_13 і ОСОБА_14 ) та представників відповідача ( ОСОБА_15 і Панов Л.В. ).

В судовому засіданні 20.10.2020 р. за участю позивача та представника відповідача було відмовлено в задоволенні клопотання останнього про закриття провадження у справі.

Позивач та його представники, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення не надходило. При цьому в судове засідання 15.03.2021 р. з`явився як представник позивача з`являвся ОСОБА_13 , строк довіреності якого на представництво сплинув, та в судове засідання 21.07.2021 р. з`явився ОСОБА_13 (знову без повноважень) та ОСОБА_14 , строк довіреності якої на представництво також сплинув. Заяв про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.

Відповідач та його представник в судовому засіданні вважали за необхідним залишити вищевказаний позов без розгляду в зв`язку з повторною неявкою сторони позивача в судове засідання, посилаючись на те, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, протягом майже 10 років в провадженні суду перебуває дана справа, позов в якому є безпідставними, при цьому сторона відповідача постійно з`являється в судові засідання, а позивач їх ігнорує. Представник відповідача просив застосувати до позивача заходи примусового впливу за зловживання процесуальними правами.

Представник третьої особи-1 - Головного територіального управління юстиції у м.Києві - в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в письмових поясненнях міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа-2 ОСОБА_3 , будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, 28.02.2020 р. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі.

Третя особа-3 ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подавав.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розглядусправи судом.

Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Водночас положення пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному зв`язку із положенням статі 223 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина 5 статті 223 ЦПК України).

При цьому законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина 5 статті 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з таким самим позовом (частина 2 статті 257 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, в підготовчих засіданнях як представники позивача участь брали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на підставі нотаріально посвідчених довіреностей, зокрема останньої довіреності від 04.09.2019 р. строком дії до 04.09.2020 р.

В судовому засіданні 20.10.2020 р. участь брав безпосередньо сам позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, в судові засідання 15.03.2021 р. та 21.07.2021 р. позивач, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляду справи без їх участі не подали. При цьому не забезпечив оформлення повноважень своїх представників, які з`являлись в судові засідання, але не мали нової довіреності від позивача.

Крім того, 15.03.2021 р. ОСОБА_13 , який з`явився як представник позивача, було звернуто увагу на те, що строк дії його довіреності сплинув, та наголошено на можливість брати участь в судових засіданнях лише в разі оформлення своїх повноважень в установленому законом порядку. Але 21.07.2021 р. ОСОБА_13 , який має єдину з ОСОБА_14 довіреність на представництво, достеменно знаючи про сплив строку такої довіреності, з`явився вже з ОСОБА_14 , яка також не надала підтверджень на здійснення повноважень представництва.

Також, протягом усього часу перебування справи в провадженні суду позивач достеменно знав про її розгляд, оскільки є ініціатором даного судового провадження, та дата судового засідання у справі є відкритою інформацією, розміщеною на сайті Подільського районного суду м.Києва.

Більш того, в умовах тотального недофінансування судової системи на потреби поштового відправлення судом виконанні вимоги ЦПК України щодо повідомлення позивача в судові засідання на 15.03.2021 р. та 21.07.2021 р. засобами поштового зв`язку (рекомендована пошта з повідомленням) за адресою, яка ним вказана в позові та безпосередньо ним в судовому засіданні 20.10.2020 р. (протокол від 20.10.2020 р.). Заяв про зміну адреси позивачем не подавалось.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ст.43 ч.2 п.2 ЦПК України позивач, як учасник справи, зобов`язаний сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Відповідно до ст.44 ч.1 ЦПК України позивач, як учасник судового процесу, повинен добросовісно користуватись процесуальними правами та не зловживати ними.

Відповідно до ст.131 ч.3 ЦПК України позивач, як учасник справи, зобов`язаний повідомляти суд про причини своєї неявки.

Отже, позивач, достеменно знаючи про розгляд Подільським районним судом м.Києва такий тривалий час, після 20.10.2020 р. сам не з`являвся в судові засідання 15.03.2021 р. і 21.07.2021 р., не повідомивши при цьому про причини своєї неявки, та не забезпечив явку своїх представників з діючими повноваженнями, не подав при цьому заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, а тому для нього мають місце процесуальні наслідки, встановлені законом.

З огляду на те, що позивач повторно не з`явився в судове засідання, не подав заяву про розгляд справи без його участі та його нез`явлення, з урахуванням категорії справи, перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку, що вищевказана позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 43, 257 ч.1, 258-260, 353, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва з подачею апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому копія повного тексту ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 23.07.2021 р.

СуддяН. М. Ларіонова