Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В. , секретаря судового засідання Прилепо Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту постійного проживання в Україні, заінтересовані особи: Головне Управління Державної міграційної служби України у Донецькій області, ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 21.01.2021 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання свого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24.08.1991 року та на 13.11.1991 року. В своїй заяві вказує, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Макіївка, Донецької області, весь час проживав в даному місті та в 2013 році закінчив загальноосвітню школу №36 Макіївської міської ради. Його рідний батько ОСОБА_2 знаходився на території України на момент прийняття Закону України «Про громадянство» 13.11.1991 року, що встановлено рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївки Донецької області від 23.04.2002 року. На даний час його мати та батько продовжують проживати на тимчасово окупованій території в місті Макіївка. На час окупації заявник проживав з батьками та був ще неповнолітнім. Його батьки неграмотні, майже не знають української та російської мови, тому вони не оформлювали документи на заявника та на інших своїх дітей. У зв`язку із чим його народження не було зареєстровано та він не мав свідоцтва про народження, що в подальшому стало перешкодою для отримання ним паспорта громадянина України. Заявник встановлював факт свого народження звертаючись до суду, після чого отримав відповідне свідоцтво про народження. На даний час заявник хоче отримати паспорт громадянина України, але для цього заявнику необхідно встановити факт постійного проживання батька заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13.11.1991 року.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його присутності, заявлені вимоги підтримав.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву, в якій підтримав заяву свого сина.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Духіна М.Ю. надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу на розсуд суду. Також раніше були надіслані письмові пояснення по справі, в яких зазначалось, що згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Однак в матеріалах цивільної справи відсутні відомості щодо належності до громадянства України на момент народження дитини батька ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 . Також звертає увагу суду на те, що для мети, зазначеної заявником у заяві, необхідно підтвердити належність до громадянства України батьків на момент його народження.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає необхідним задовольнити заяву з таких підстав.

Відповідно до ст.293 ч.2 п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Макіївка, про що 09 вересня 2020 року складено відповідний актовий запис №22 та Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 05 листопада 2020 року видано відповідне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно з вказаним свідоцтвом про народження батьком заявника є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_3 .

Згідно з паспортом громадянина України ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в республіки Азербайджан, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 .

Матір заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , також є громадянкою України, зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № від 22.11.2019 року.

Згідно з свідоцтвом про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_2 та додатком до свідоцтва від 12 червня 2013 року ОСОБА_1 у 2013 році закінчив Макіївську загальноосвітню шкоду І-ІІ ступенів №36 Макіївської міської ради Донецької області.

Згідно з рішенням Червоногвардійського районного суду м.Макіївка Донецької області від 23 квітня 2002 року по справі №2-1350/02 скарга ОСОБА_2 була задоволена та його було визнано громадянином України, так як він на момент прийняття Закону України «Про громадянство» 13 листопада 1991 року знаходився на території України.

Окрім цього, факт постійного проживання ОСОБА_2 , який є батьком заявника, на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 року підтверджується даними військового квитка НОМЕР_3 , виданого 19 квітня 1982 року Кіровським районним військовим комісаріатом м.Макіївки Донецької області. Відповідно до даних, наявних у військовому квитку слідує, що в період з 1982 року по 1984 рік ОСОБА_4 проходив військову службу. Також наявні відмітки про постановку його на облік в період з 1984 року по 1991 рік Червоноармійським військовим комісаріатом м.Макіївки.

Згідно з характеристико, виданою шахтою «Чайкіно» ПО «Макеевуголь» 14 червня 1989 року, ОСОБА_2 працював на вказаній шахті в період з листопада 1988 року по дату видачі характеристики на посаді гірника з ремонту гірничої виробки, зарекомендував себе з позитивного боку.

Крім того факт перебування та працевлаштування ОСОБА_2 на території України в спірний період часу також підтверджується даними трудової книжки серії НОМЕР_4 , виданої 29 вересня 1981 року, згідно з якою батько заявника з 29 вересня 1981 року був офіційно працевлаштований на різних посадах та підприємствах вугільної та металургійної галузі міста Макіївки Донецької області. Після повернення зі служби армії в 1984 році був прийнятий на роботу гірником з повним робочим днем в шахті в м.Макіївка. З 16 листопада 1987 року працював гірником в шахті «Чайкіно».

Вказані відомості та письмові докази в своїй сукупності свідчать про те, що батько заявника - ОСОБА_2 тривалий час до 24.08.1991 та 13.11.1991 року та станом на вказані дати постійно проживав на території України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 2 Протоколу №4 Європейської Конвенції до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України „Про громадянство України".

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відтак, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України - 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Тлумачення статті 293 ЦПК України дає підстави для висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Можливість такого способу захисту прав особи як встановлення факту постійного проживання на території України також підтверджується судовою практикою Верховного суду, зокрема Постановою КЦС ВС від 30.04.2020 № 133/2348/17 (61-40027св18) та від 22 серпня 2018 року №363/214/17-ц.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши усі вищезазначені докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що батько заявника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та станом на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року. У зв`язку із цим заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та доведеною, а тому її слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ЗУ «Про громадянство України», ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , про встановлення факту постійного проживання в Україні, заінтересовані особи: Головне Управління Державної міграційної служби у Донецькій області, ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання батька заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_5 , а саме - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця села Шахагаджи Асторінського району республіки Азербайджан, на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та станом на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 13 листопада 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги. Відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2021 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов