Справа № 133/2328/20
Провадження № 22-ц/801/1623/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 рокуСправа № 133/2328/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Ковальчука О.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №133/2328/20 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2021 року, яке ухвалене суддею Кучерук І.М. в Козятинському міськрайонному суді Вінницької області, в порядку спрощеного позовного провадження,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27 березня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №800000114, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 12900 доларів США на власні потреби без будь-яких обмежень, строком повернення до 27 березня 2022 року із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % річних.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного зобов`язання у відповідача перед Банком виникла заборгованість, яка станом на 04 серпня 2020 року становить 5031,85 доларів США заборгованість за кредитом, 260,42 доларів США заборгованість за відсотками, 3098,32 доларів США заборгованість по пені, по пені за останній календарний рік 1923,13 доларів США.

Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість кредитним договором №800000114 від 27 березня 2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5031,85 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 260,42 доларів США та встановити подальші нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно ч.10 ст.265 УПК України, а також судові витрати.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 800000114 від 27 березня 2007 року в розмірі 5292,27 доларів США, а також 2201,84 грн понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору. У задоволенні подальшого нарахування відповідно до умов кредитного договору до моменту виконання рішення відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем було порушено строк позовної давності на звернення до суду в частині стягнення пені за порушення грошового зобов`язання. Крім того, не було враховано судом, що порушення основного зобов`язання не відбулось, оскільки відповідний строк сплати не настав. Судом першої інстанції залишено поза увагою доводи відповідача, що зумовило обмеження рівності та змагальності сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 липня 2021 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 800000114, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 12900 доларів США.

Процентна ставка за договором складає 12% річних, а кінцевий строк повернення заборгованості за кредитом 27 березня 2022 року.

Відповідно до п. 5.3 кредитного договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно: у разі сплати у валюті кредиту - до 27 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 155 доларів США; у разі сплати у національній валюті - 26 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених п. 5.2.2 договору (а.с.4).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов кредитного договору сторонами погоджено графік погашення кредиту (а.с.6 8).

Банк виконав свої кредитні зобов`язання у повному обсязі.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 800000114 від 27 березня 2007 року кредитна заборгованість ОСОБА_1 станом на 04 серпня 2020 року становить 5031,85 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 260,42 доларів США заборгованість по відсоткам, 3098,32 доларів США заборгованість по пені, заборгованість по пені за останній календарний рік 1923,13 доларів США (а.с.9 10).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами (ст. 536 ЦК України).

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

У абз. 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 роз`яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що стягуючи заборгованість в розмірі 5292,27 доларів США, з яких: 5031,85 доларів США заборгованість за кредитом та 260,42 доларів США заборгованість за відсотками, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач свої зобов`язання відповідно до графіка погашення заборгованості за кредитним договором належним чином не виконує.

Розмір заборгованості підтверджується матеріалами справи, зокрема графіком погашення заборгованості та розрахунком заборгованості, який відповідачем не спростований.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що відповідачем не порушено виконання основного зобов`язання є безпідставними та спростовуються наявними в цій справі доказами.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем було порушено строк позовної давності на звернення до суду в частині стягнення пені за порушення грошового зобов`язання, оскільки суд першої інстанції у відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України розглянув справу в межах заявлених АТ «Альфа-Банк» позовних вимог та стягнув на їх користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість, яка зазначена в прохальній частині позовної заяви, в розмірі 5292,27 доларів США, з яких: 5031,85 доларів США заборгованість за кредитом та 260,42 доларів США заборгованість за відсотками.

Позовних вимог про стягнення пені позивач не заявляв, що спростовує доводи скаржника в цій частині.

Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права (рівності та змагальності сторін), оскільки вони є надуманими та ґрунтуються на припущеннях.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 липня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Ковальчук О.В.

Стадник І.М.