Дата документу 19.03.2021
Справа № 937/81/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення моральної шкоди, пов`язаної з порушенням права на доступ до інформації,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому він просить: стягнути з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 37 784 гривень.

Позов обґрунтований тим, що 16.04.2020 року позивач звернувся до відповідача з запитом про надання публічної інформації, а саме просив надати інформацію про наявність на території м. Мелітополя вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповіді на запит на отримання інформації.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 року визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію за запитом від 16 квітня 2020 року; зобов`язано Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 від 16.04.2020 року про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Мелітополя вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач вказує на те, що протиправними діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій з боку відповідача. Порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції і як наслідок, погане самопочуття, пригнічений настрій.

Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Також це завдало йому страждань, як особі, яка має розвинуте емоційне сприйняття дійсності та загострене почуття справедливості, а тому нехтування відповідачем під час розгляду запиту своїми обов`язками порушило його законні права та призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання.

Розрахунок моральної шкоди позивач здійснював наступним чином: відповідач повинен був надати відповідь на запит у квітні 2020 року, станом на листопад 2020 року минуло 8 місяців. Кожен місяць його порушеного права на соціальний захист він оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати (4723,00 грн. - ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України 2020 рік») таким чином 8 місяців *4723 гривень дорівнює 37784,00 гривень.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути на його користь із Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради моральну шкоду в 37784,00 гривень.

Ухвалою судді від 16.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження, справа призначена до розгляду по суті на 15.02.2021 року.

15.02.2021 року слухання справи було відкладено на 19.03.2021 року по клопотанню представника відповідача ОСОБА_2 у зв`язку із неможливістю прибути в судове засідання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Від нього 16.02.2021 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання 19.03.2021 представник відповідача- Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року, ухваленого у справі № 280/3983/20 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії встановлено, що 16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Мелітополя вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, проте відповіді на запит не отримав. За результатами розгляду справи, суд встановив порушення відповідачем вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації» та визнав протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради щодо ненадання відповіді за запитом ОСОБА_1 від 16 квітня 2020 року, а також зобов`язав Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради розглянути запит ОСОБА_1 та надати на нього відповідь /а.с.17-24/.

Вказане рішення набрало законної сили 10 листопада 2020 року.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку визначеному законом.

Як вбачається з копії посвідчення, виданого Управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги встановлені законодавством для ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни /а.с.25/.

Статтею 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 216/3521/16-ц (провадження №14-714 цс 19) від 01 вересня 2020 року зазначено наступне.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу ст. 1173 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України). Наведений правовий висновок вже був висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України"(заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Верховний Суд у постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 висловив правову позицію, відповідно до якої порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст.3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Вирішуючи вказаний позов про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що неправомірність бездіяльності відповідача встановлена рішенням суду від 09 жовтня 2020 року, а тому факт протиправних дій відповідача, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 37784 гривень позивач пов`язує з ненаданням відповіді на його заяву від 16 квітня 2020 року. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, оскільки йому притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, що було порушено діями відповідача. Також наголошує, що дії відповідача завдали йому страждань, як інваліду ІІ групи та учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок.

Позивачем доведено факт завданої йому Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради моральної шкоди внаслідок бездіяльності останнього щодо надання відповіді на його запит про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Мелітополя вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, а саме те, що позивач не отримав відповіді на запит щодо надання публічної інформації щодо наявності вільних земельних ділянок, при цьому він має інтерес щодо отримання вказаної інформації та очікував на неї, так як вважає, що він як учасник бойових дій має першочергове відведення земельних ділянок; право позивача на отримання відповіді на запит захищено судовим рішенням, прийнятим за результатом його звернення, що потребувало додаткових зусиль.

Також суд враховує глибину фізичних та душевних страждань, а саме наявність негативних наслідків що щодо поганого самопочуття, негативних емоцій, пригніченого стану, які досягли рівня страждань, негативні емоції, що виникли через порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень.

Однак, матеріали справи не містять доказів щодо визначення глибини фізичних та душевних страждань, тому, на думку суду, розмір моральної шкоди 37784 гривень, який просить стягнути позивач, є явно завищеним, наведений позивачем розрахунок, що розрахований за 8 місяців, помножених на мінімальну заробітну плату для працездатних осіб станом на 2020 рік, не є доведеним та обґрунтованим і не є співмірним.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, оцінюючи рівень негативних емоцій, що вказують на моральні страждання позивача та враховуючи те, що відповідач фактично підготував відповідь на запит про публічну інформацію адресовану позивачу, проте не вжив дій щодо належного його повідомлення про результати розгляду запиту, а також враховуючи те, що фактично рішенням Запорізького окружного адміністративного суду порушені права позивача було відновлено, суд дійшов висновку, що з урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості, підлягає відшкодуванню позивачу моральна шкода в розмірі 1000 гривень, що на думку суду є справедливим та співмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 24 гривні 03 копійки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення моральної шкоди пов`язаної з порушенням права на доступ до інформації - задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 /однієї тисячі/ гривень 00 копійок.

Стягнути з Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області на користь держави (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 24 /двадцяти чотирьох / гривень 03 копійок.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, , розташований за адресою: 72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Грушевського, 5.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова