Справа № 761/6244/21
Провадження № 2/263/2019/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Шевченко О.А. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №10 м.Києва, Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом про зняття арешту з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , накладений Постановою старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м.Києва від 30.03.2009 року.

На обґрунтування зазначив, що позивач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м.Києва від 30.03.2009 року у межах кримінальної справи №60-3194 за ознаками ч.2 ст.364 КК України на вказану квартиру накладено арешт. Станом на 29.12.2020 року кримінальне провадження №60-3194 зупинено на підставі п.3 ст.206, ст.209, ст.130 КПК України (1960 року). Оскільки наразі минули строки притягнення особи до кримінальної відповідальності, позивач вважає, що вказане кримінальне провадження підлягає закриттю, а тому його позовні вимоги повинні бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Натомість, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначена позовна заява не може бути прийнята до розгляду Жовтневим районним судом міста Маріуполя, оскільки підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.

Так за ч. 1 ст. 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд вказує, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли за дії КПК України від 1960 року.

Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту було врегульовано ст. 126, 234 КПК України в редакції 1960 року.

Після набрання чинності КПК України в редакції 2012 року, тобто вже на час звернення до суду з цивільним позовом позивачка мала право захистити свої права відповідно до норм КПК України, тобто у порядку кримінального судочинства.

Таке право передбачене п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року, за якими питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Разом з тим з набранням чинності КПК України від 2012 року права власника, який не є учасником кримінального провадження, якщо при проведенні дізнання чи попереднього слідства були порушені його права власника, стали більш захищеними саме заходами кримінально-процесуального закону.

Відповідно до п. 10 Розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 5 КПК України від 2012 року, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Оскільки кримінальне провадження у справі, у якій винесено постанову на накладення арешту на квартиру позивачки, триває на стадії проведення досудового розслідування, то вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у наявному кримінальному провадженні здійснюються виключно за правилами КПК України в редакції 2012 року.

Так за ст. 174 КПК України від 2012 року інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом (КПК України від 2012 року) передбачено способи захисту прав власника, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Оскільки обмеження у здійсненні права власності позивача відбулись при проведенні досудового розслідування у порядку кримінального судочинства згідно з постановою слідчого, то оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку цивільного судочинства, на підставі чого діючим КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція була висловлена неодноразово Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 17 жовтня 2018 року по справі № 461/233/17-ц та від 7 листопада 2018 року по справі № 296/8586/16-ц, а також підтверджена Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду в постанові від 5 грудня 2018 року по справі № 755/6685/16-ц.

Суд при цьому не приймає до уваги посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 727/2878/19, оскільки у наведеній позивачем постанові були встановлені інші фактичні обставини справи.

Натомість у даній справі судом встановлено, що досудове кримінальне провадження, у рамках якого було накладено арешт, не закрито, тому у позивача маються усі необхідні правові засоби захисту свого порушеного права власності шляхом подачі в порядку ст. 174 КПК від 2012 року клопотання про скасування арешту з належної їй нерухомості.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 5 ст. 186 ЦПК, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на викладене обґрунтування, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження по справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Натомість, позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

За ч. 3 ст. 186 ЦПК до ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Керуючись ст. 186 ЦПК, -

УХВАЛИЛА:

У відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №10 м.Києва, Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Роз`яснити позивачу, що вказаний спір підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Суддя О.А.Шевченко