Справа № 462/3153/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 липня 2021 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання - Тимощук І.І.,

справа № 463/3153/21

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 07.05.2021 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що вона є власником спірної квартири. Відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано у 2016 році. Шлюбні відносини між ними припинено. Відповідач, хоч і зареєстрований за вищевказаною адресою, фактично з 2015 року в зазначеній квартирі не проживає та не з`являється. Вважає, що її права порушуються нарахуванням, у зв`язку з реєстрацією відповідача, надмірних комунальних послуг, які не надаються. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 28.05.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судовому засіданні 14.07.2021 року позовну заяву підтримала з підстав, викладених у позові. Зазначила, що вона є одноосібним власником будинку АДРЕСА_1 . Додала, що з відповідачем не проживають разом з 2015 року. З цього ж часу він не проживає у спірному будинку. Перешкод у користуванні житлом позивач відповідачу не чинила.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки повідомлялися шляхом надіслання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, та через оголошення на сайті судової влади. Відзиву на позов не подав.

За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Допитана у судовому засіданні 14.07.2021 року свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є сусідкою позивачки та проживає у будинку АДРЕСА_1 близько 20 років. Із відповідачем ОСОБА_2 вона знайома. Вказала, що не бачила його за адресою проживання позивачки близько п`яти років. Їй невідомо про факти чинення позивачкою перешкод у користуванні відповідачем спірним будинком. Також, свідок підтвердила обставини, викладені в Акті обстеження, який вона підписала.

У судове засідання 22 липня 2021 року сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є колишнім подружжям.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 28.04.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

Позивачці ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу 26.06.2016 року - ОСОБА_1) на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом належать на праві приватної спільної часткової власності 3/8 та 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 (копія витягу про державну реєстрацію прав від 22.12.2011 року, копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 09.12.2011 року, копія витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.03.2012 року, копія свідоцтва про шлюб - а.с.3,4,7,9, 31,32).

Виходячи з довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Рудненської селищної ради Залізничного району Львівської області 23.04.2021 року, ОСОБА_1 ( голова д/г ) фактично зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_2 (інший с/сп), дочки - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , син - ОСОБА_9 (а.с.5).

Відповідно до акту від 02.04.2021 року, комісією у складі представників Рудненської селищної ради в присутності сусідів встановлено, що по АДРЕСА_1 гр.. ОСОБА_2 дійсно фактично не проживає з 28.04.2016 року (а.с.6).

Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 383 ЦКУ та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦКУ встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі ст. 391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав.

Статтею 405 ЦКУ передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №209/2642/18.

Виходячи із матеріалів справи, відповідач є колишнім членом сім`ї власника квартири - позивача у справі. Із 2015 року відповідач у спірній квартирі не проживає, перешкод у користуванні житлом позивач йому не чинила. Доказів іншого суду не надано.

На час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано.

Відповідачу було надіслано копію позовної заяви з додатками та він неодноразово повідомлявся про судові засідання у справі, однак до суду не з`явився, жодних заяв чи клопотань у справі від нього не надходило.

За таких обставин, суд робить висновок, що ОСОБА_2 втратив інтерес до спірного житлового приміщення, права позивача можуть бути захищені у такий спосіб, як вона просить у позовній заяві, а відтак позовні вимоги слід задоволити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 грн. слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст.141,259,263-265,268,273,280 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 908 (дев`ятсот вісім) гривень сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Судове рішення складено 22 липня 2021 року.

Суддя: І.С. Мруць