Справа № 171/463/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2021 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Семенової Н.М.,

за участю секретаря Ровної Н.А.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», акціонерного товариства "Оператор газорозподіотної системи «Дніпропетровськгаз», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Позивач є споживачем послуг АТ «Дніпропетровськгаз» з розподілу природного газу для побутових споживачів.

Оскільки у квартирі позивача був відсутній індивідуальний газовий лічильник, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснювало постачання природного газу і нараховувало вартість послуг з газопостачання позивачу до 01.01.2017 року згідно норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених відповідними постановами КМУ від 08.06.1996 р. № 609 та від 23.03.2016 р. № 203.

В 2017 році відповідач АТ «Дніпропетровськгаз» здійснив встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу для комерційного обліку споживання природного газу мешканцями будинку будинку АДРЕСА_2 , а відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» почав здійснювати нарахування вартості послуг з газопостачання у відповідності з Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, що затвердженийпостановою КМУ від 16.05.2002 року № 620(в редакції постанови від 27.01.2016 р. № 46).

Позивач вважає незаконними вказані дії відповідачів, оскільки останніми не було складено акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, вказаний акт не надано для підписання позивачу, точка обліку не була визначена, тобто не було вихідних даних для розрахунку проекту, що свідчить про те, що відповідач АТ «Дніпропетровськгаз» не міг розробити проект та не мав права здійснювати монтаж загальнобудинкового приладу обліку.

Також позивач вказує, що вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку не поширюються на населення, що підтверджується відсутністю в Тимчасовому положенні такого суб`єкта, як побутові споживачі (населення).

Позивач є власником квартири, у багатоквартирному будинку, між тим, цей будинок не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок, як цілісність, є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно доЗакону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 неможливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам у вищевказаному багатоквартирному будинку є незаконними, оскільки вони вчиненні з порушенням положеньЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Посилаючись на викладене, позивач ОСОБА_1 просив суд:

1) визнати незаконним встановлений ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2016 року режим нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загально будинкового приладу обліку газу позивачу за адресою: АДРЕСА_3 ;

2) зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» поновити з 27.12.2016 року позивачу за зазначеною вище адресою режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженихпостановою КМУ від 27.02.2019 року № 143;

3) зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснити позивачу, як побутовому споживачу за згаданою адресою, перерахунок вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 27.12.2016 року по день ухвалення судового рішення;

4) зобов`язати АТ «Дніпропетровськгаз» здійснити за власний рахунок встановлення позивачу за адресою: АДРЕСА_3 , індивідуального газового лічильника як побутовому споживачу.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощенного позовного провадженні.

Згідно відзиву на позов, який надійшов до суду 23.04.2021 року від відповідача АТ «Дніпропетровськгаз», останній вважає вимоги позивача незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. В обґрунтування відзиву відповідач посилається на те, що виходячи з положеньст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»за видами споживання природного газу категорії споживачів відокремлюються, а на суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, покладено обов`язок забезпечення встановлення лічильників газу взагалі, а не тільки індивідуальних. Згідно з п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженогопостановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року № 2494 передбачено, що за ініціативи балансоутримувача або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку або на групу будинків, мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач не може відмовити оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. У разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок, він може встановити квартирний лічильник газу окремо на квартиру за власні гроші. Відповідно до Інвестиційної програми ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 рік, яка включена до Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Дніпропетровськгаз» на 2016 - 2025 роки, ухваленого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 24.03.2016 року № 391, передбачено встановлення загальнобудинкових лічильників газу та індивідуальних лічильників газу споживачам, у яких не передбачено встановлення загальнобудинкових ВОГ. Будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , включено до переліку будинків, в яких заплановано встановлення загальнобудинкового ВОГ, в зв`язку з чим відповідач не може відступати від положень, затверджених вказаною постановою НКРЕКП. Крім того, відповідач вказує, що ним були розроблені технічні умови на проектування загальнобудинкового ВОГ за згаданою адресою, відповідно до яких було розроблено проект № 5006 встановлення ВОГ за вказаною адресою, після чого відповідачем за власний кошт в багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 було встановлено загально будинковий ВОГ, який прийнято в експлуатацію. З моменту встановлення загально будинкового ВОГ облік спожитого мешканцями будинку газу вважається комерційним, а обсяги споживання по кожній квартирі визначаються у порядку, визначеномуПостановою КМУ № 620 від 16.05.2002 р., якою затверджено Тимчасове положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку газу.

На виконання п.4 Тимчасового Положення «Про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку газу», затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 620 від 16.05.2002 року, між балансоутримувачем, яким є комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал», та на той час ПАТ «Дніпропетровськгаз» 27.12.2016 року було укладено договір № 23 про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації загально будинкового ВОГ та договір № 24 щодо зняття показань загально будинкового ВОГ, які належним чином підписані, дотепер є чинними, ніким не оскаржені.

Відповідно до знятих показань лічильника позивачам нараховується плата за надані послуги з газопостачання, а відповідачем - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» цілком законно виставляються рахунки. У разі незгоди споживачів розраховуватися за спожитий газ за показаннями загальнобудинкового вузла обліку газу вони можуть встановити квартирні лічильники газу окремо на кожну квартиру. Відповідач вважає, що Відповідачем-1 цілком законно нараховується плата за надані послуги з газопостачання на підставі показань ВОГ. Вимога щодо безоплатного встановлення індивідуальних лічильників газу є незаконною, оскільки таке право не передбачено жодним нормативним документом. Щодо вимоги позивачів здійснити перерахунок вартості послуг з газопостачання відповідно до норм споживання природнього газу населенням, починаючи з 01.01.2017 року, відповідач зазначив, що в Постановах КМУ, на які посилаються позивачі, зазначено, що Норми споживання природнього газу населенням діють у разі відсутності газових лічильників. Оскільки на будинку, де проживають позивачі, встановлено загальнобудинковий ВОГ, то відсутні підстави для здійснення перерахунку.

27.04.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», відповідно до якого відповідач вважає, що наведені позивачами вимоги не відповідають фактичним обставинам та суперечать нормам законодавства України, на підставі чого просить у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування заперечень вказаний відповідач вказує, що згідно Правил постачання природного газу таЗакону України«Про ринокприродного газу» він є постачальником природного газу на території Дніпропетровської області, до обов`язків якого не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) №1274 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території Дніпропетровської області, з вищевикладеного слідує, що відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут`є гарантованим постачальником природного газу в м. Зеленодольськ, якийне здійснює розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також не встановлює режимів нарахування об`ємів спожитого газу та не здійснює їх перерахунків.

Вважає, що АТ «Дніпропетровськгаз» було встановлено загальнобудинковий газовий лічильник на будинок, де проживає позивач, згідно чинного законодавства, на час його встановлення, в зв`язку з чим і здійснював облік спожитого природного газу на підставі показів цього лічильника правомірно.

В частині вимог позивача про зобов`язання АТ «Дніпропетровськгаз» здійснити за власний рахунок установку індивідуального газового лічильника як побутовому споживачу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» просить прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства України.

В судове засідання представник третьої особи КП "Зеленодольський міський водоканал" не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Вивчивши відзиви на позов, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач АТ «Дніпропетровськгаз», встановило у зазначеному вище багатоквартирному будинку загальнобудинковий вузол обліку газу, у зв`язку з чим позивачу з 01 лютого 2017 року, в односторонньому порядку, почали нараховувати об`єми використаного природного газу згідно показань загальнобудинкового приладу обліку.

Спір між сторонами виник з приводу неправомірного встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу на будинок АДРЕСА_2 та зміну відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в односторонньому порядку режиму нарахування природного газу побутовим споживачам.

Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про ринок природного газу»побутовий споживач природного газу - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Згідно з п.2.1.Типового договору за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Пунктом 3.2 Типового договору наголошено, що за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договоромоператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його об`єктаз дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.Приймання-передача обсягу газу, належного споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від оператора ГРМ до споживача відбувається на межі балансової належності об`єкта споживача. Споживач забезпечує належну експлуатацію власних газових мереж після межі балансової належності згідно з чинним законодавством, або укладає відповідний договір з будь-якою організацією, яка має право на виконання таких робіт, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. За домовленістю сторін експлуатаційна відповідальність оператора ГРМ може бути поширена і на газові мережі (їх частину) споживача, якщо це визначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною цього договору.Порядок укладання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін визначений Кодексом газорозподільних систем.

Відповідно до п.5.2. Типового договору та п.1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС (Порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення),визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачемна підставі даних лічильника газу, визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Згідно з положеннями п.4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних системмежа балансової належності- точка розмежування газових мереж між суміжними власниками газових мереж за ознаками права власності чи користування, на якій відбувається приймання-передача природного газу; межа експлуатаційної відповідальності сторін- точка розмежування газових мереж за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації окремих ділянок або елементів, яка встановлюється на межі балансової належності або за згодою сторін в іншій точці газових мереж.

Відповідно до положень п.1 глави 5 розділу ІІІ Кодексумежа балансової належності та експлуатаційної відповідальності між оператором газорозподільних систем та споживачем (суміжним суб`єктом ринку природного газу) визначається в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу (або у передбачених цим Кодексом випадках технічній угоді про умови приймання-передачі газу ГРМ).

Акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін в обов`язковому порядку має містити схему газопроводів з визначенням на них межі балансової належності, точки вимірювання (місця встановлення вузла обліку) та напрямів потоків природного газу.

За відсутності акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін за об`єктами суміжних суб`єктів ринку природного газу (включаючи споживачів) Оператор ГРМ, до/через ГРМ якого підключені зазначені об`єкти, зобов`язаний в установлені законодавством строки здійснити заходи з укладання з їх власниками акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Власники (балансоутримувачі, управителі, інші особи), на балансі чи в управлінні яких знаходяться багатоквартирні будинки чи гуртожитки (незалежно від того, є вони споживачами природного газу чи ні), укладають з Оператором ГРМ, до об`єктів газорозподільної системи якого підключені зазначені будинки/гуртожитки, акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін відносно їх внутрішньобудинкових систем газопостачання.

Пунктом 2 глави 5 розділу ІІІ Кодексу встановлено, щомежа балансової належності визначається за ознаками права власності на газові мережі чи окремі її елементи. Межа експлуатаційної відповідальності встановлюється на межі балансової належності, але за домовленістю сторін може не збігатися з межею балансової належності, про що має бути зазначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

Відповідно до п.12.7 розділу ХІІ Типового договору розподілускладений сторонами акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін є невід`ємною частиною цього договору.

Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (Постанова НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015).

Відповідно до п.3.2 Типового договору приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об`єкта Споживача.

Отже, фактичний об`єм розподіленого природного газу по об`єкту побутового споживача визначається за допомогою лічильника газу, який встановлюється на межі балансової належності об`єкта споживача.

Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС визначення фактичного об`єму спожитого газу за об`єктом побутових споживачів будинку АДРЕСА_2 , які використовують газ тільки для приготування їжі та не забезпечені приладами обліку газу, визначається за нормами споживання.

Відповідно до п.10 глави 2 розділу Х Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно доЗакону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Згідно з положеннями статті 6 ЗаконуЗаконом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно дорозпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року).

Відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави5розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цьогоКодексу.

Відповідно до п.п.5 п.1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРС оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у випадку відмови споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до акту № 504 від 01.07.2017 року за заявою ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 було відключено від газових мереж, шляхом опломбування крана (а.с. 45)

Таким чином, відповідно до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору, позивачу, як побутовому споживачеві та іншим побутовим споживачам у згаданому багатоквартирному будинку, які не забезпечені приладами обліку газу, до 01 січня 2018 року для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по їх квартирах, на межі балансової належності, якою є територіально відокремлюючі стіни даних квартир, ПАТ «Дніпропетровськгаз» (Оператор ГРМ) повинно було встановити квартирні лічильники газу, а в разі відмови від встановлення квартирних лічильників газу припинити газопостачання з 01.01.2018 року. Оскільки позивач, як побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений індивідуальним лічильником газу та не відмовлялися від встановлення квартирних лічильників газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання відповідно до п.3 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС.

Таким чином, суд вважає, що встановлення відповідачем АТ «Дніпропетровськгаз» загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам у будинку АДРЕСА_2 , суперечать положенням ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Згідно частини першоїстатті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів»права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів,права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно достатті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зістаттею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Законує правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цьогоЗаконує органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першоїстатті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першоюстатті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, другастатті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другоїстатті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ«Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗаконуЗаконом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно дорозпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як встановлено матеріалами справи, позивач є споживачем природного газу, а АТ«Дніпропетровськгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК Українина невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу»та Кодексі ГРС.

Судом встановлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, на теперішній час послугами Оператором ГРМ не користується.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору АТ«Дніпропетровськгаз», взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК Українизобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першійстатті 626 ЦК Українивстановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимогстатті 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 25,14 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 15.12. 2016 року № 2283 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 16,22 грн.

Оскільки позивач по справі сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першоїстатті 6Закону України«Про забезпеченнякомерційного облікуприродного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що задоволення вимог позивача ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача АТ «Дніпропетровськгаз» здійснити за власний рахунок в його квартирі встановлення індивідуального газового лічильника буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню, забезпечить оплату кожним з позивачів саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Між тим, доводи відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про те, що, він є постачальником природного газу на території Дніпропетровської області, до обов`язків якого не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об`ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а також встановлення режимів нарахування об`ємів спожитого газу та здійснення їх перерахунків, суд вважає прийнятними з огляду на таке.

Відповідно до Постанови НКРЕКП № 653 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

В Кодексі газорозподільних систем, затвердженихпостановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

В Кодексі газорозподільних систем, затвердженихпостановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 рокузазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженимпостановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 рокуоператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 20 липня 2020 року по справі №212/1796/18.

В зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача, які пред`явлені до відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» стосовно: 1) визнання незаконним встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; 2) зобов`язання з 01 січня 2017 року поновити позивачу, як побутовому споживачу природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженихпостановою КМУ від 27.02.2019 року № 143; 3) зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01 січня 2017 року здійснити перерахунок як побутовому споживачу вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженихпостановою КМУ від 27.02.2019 року № 143, за період з 01 січня 2017 року по день ухвалення судового рішення, задоволенню не підлягають, через те, що дане підприємство не є належним відповідачем, яке має відповідати за переліченими вище позовними вимогами.

Доводи представника відповідача АТ «Дніпропетровськгаз» про сплив строку позовної давності та застосування наслідків такого спливу стосовно вимог позивача, пред`явлених до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», суд не приймає до уваги, оскільки стосовно цієї частини позовних вимог суд відмовив по суті.

Вимога позивача до АТ «Дніпропетровськгаз» про зобов`язання за власний рахунок здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуального газового лічильника, яку суд знайшов обґрунтованою, пред`явлена до суду в межах загального строку позовної давності.

Так, дана вимога не пов`язана з строком встановлення у багатоквартирному будинку загальнооблікового приладу обліку газу та нарахуванням у зв`язку з цим об`єму використаного природного газу, що провадилося з 01.02.2017 року.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд дійшов такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6ст. 141 ЦПК Україниякщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідностатті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Системне тлумаченнястатті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Зважаючи на те, що позивачпо справі звернувся до суду саме у порядку захисту прав споживачів, останній звільнений від сплати судового збору на підставістатті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»та розподіл судових витрат здійснюється згідно ч. 6ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч.1, п.п. 2 п.1 ч.2ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на місяць, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідностатті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2020 року становив 2102 грн., тобто за подання позовної заяви (однієї вимоги) немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Таким чином, відповідно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача АТ «Дніпропетровськгаз`на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

При цьому, судові витрати стосовно трьох інших позовних вимог пред`явлених до ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" у сумі 2724 грн. (908,0 х 3), необхідно віднести на рахунок держави, оскільки в задоволенні таких позовних вимог позивача, який звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відмовлено і на них не може бути покладений обов`язок із компенсації таких судових витрат (ст. 141 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.265,354,355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», акціонерного товариства "Оператор газорозподіотної системи «Дніпропетровськгаз», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору комунальне підприємство «Зеленодольський міський водоканал» про захист прав споживачів - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (юридична адреса: м. Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2, ) за власний рахунок здійснити встановлення в квартирі ОСОБА_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , індивідуального газового лічильника, як побутовому споживачу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (юридична адреса: м. Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2, ) на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасники справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частковою.

Суддя: Семенова Н. М.