22-ц/804/785/21
264/2229/20

Головуючий у І інстанції Пустовойт Т. В Єдиний унікальний номер 264/2229/20
Номер провадження 22-ц/804/785/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.,

Ткаченко Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2020 року у справі за позовом Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач ККП «Маріупольтепломережа» звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаючись на те, що позивачем надаються відповідачам послуги гарячого водопостачання та централізованого опалення за користування якими проводяться нарахування згідно встановлених тарифів. Між тим, в порушення чинних законодавчих та нормативних актів, оплата за надані послуги відповідачами не здійснювалась внаслідок чого за період з 01 грудня 2012 року по 01 березня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 83 718 грн. 55 коп. Крім того, відповідачі зобов`язані сплатити інфляційні втрати за весь час прострочки зобов`язання, які складають 19 355 грн. 19 коп. та 3% річних, які складають 6 086 грн. 96 коп. У жовтні 2019 року позивач вже звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості на наданими послугами гарячого водопостачання та централізованого опалення, проте виданий судовий наказ 26 листопада 2019 року скасовано ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області. Враховуючи наведене, просив стягнути з відповідачів 109 160 грн. 70 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2020 року позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість за користування послугами з централізованого опалення за період з 01 березня 2017 року по 01 березня 2020 року в сумі 52 163 грн. 02 коп., 3% річних у розмірі 2 044 грн. 85 коп., інфляційні втрати в сумі 3 516 грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору по 370 грн. 52 коп. з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом зроблено висновки по справі без урахування фактичних обставин, без всебічної та об`єктивної оцінки доказів, що містяться в матеріалах справи. Так, в матеріалах справи відсутні докази користування відповідачами тепловою енергією за вказаною позивачем адресою. До участі в справі не було залучено співвласника квартири ОСОБА_4 та суд розглянув справу без належного повідомлення відповідачів судовими повістками про час та місце судового засідання.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. 257 ЦК України та врахував уточнений розрахунок заборгованості відповідачів за користування тепловою енергією.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані по АДРЕСА_1 з 04 березня 1986 року, 24 червня 1986 року та з 26 грудня 1995 року відповідно до теперішнього часу (а.с. 5, 15), за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на ОСОБА_5 (а.с. 7).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_4 є власником 1/7 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2015 року. Відомості про інших співвласників майна відсутні (а.с. 122).

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення заборгованості, споживач зобов`язаний оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Таким чином доводи скарги щодо незалучення до участі у справі співвласника квартири ОСОБА_4 не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог чи зменшення заборгованості.

Крім того, обов`язок по оплаті спожитих житлово-комунальних послуг покладено не тільки на власників житла, а й на інших осіб, які зі згоди власника користуються об`єктом нерухомого майна і отримують житлово-комунальну послугу для власних потреб (п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 8228 від 05 березня 2012 року, між ОСОБА_2 та ККП «Маріупольтепломережа» укладено договір на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищезгаданою адресою, за яким ККП «Маріупольтепломережа», як виконавець, зобов`язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги, а ОСОБА_2 , як споживач, зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (а.с. 36).

Згідно з роздруківкою особового рахунку за особовим рахунком № НОМЕР_1 , наданого ККП «Маріупольтепломережа», заборгованість за користування тепловою енергією за адресою: АДРЕСА_1 (пільга відсутня, опалювана площа 100,6 кв.м.), за період з 01.12.2012 року по 01.03.2020 року становить 83718,55 грн. (а.с.7-9).

З уточненої роздруківки особового рахунку за особовим рахунком № НОМЕР_1 вбачається, що за період з 01 березня 2017 року по 01 березня 2020 року становить 57 724,62 грн. (а.с.125-126).

Правильність нарахувань заборгованості з наданих відповідачам послуг з опалення та гарячого водопостачання підтверджується Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області №39 від 30.01.2019 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за категоріями споживачів ККП «Маріупольтепломережа», а також Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» №146 від 17.10.2014 року та №1171 від 31.03.2015 року, до яких були внесені зміни постановами №1729 від 11.06.2015 року, №1101 від 09.06.2016 року та №1536 від 28.12.2017 року.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг визначено календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Враховуючи, що позивач надає послуги з теплопостачання та підігріву води за адресою: АДРЕСА_1 з 2012 року відповідачам, які там зареєстровані та у яких виникла заборгованість за увесь період користування послугами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідачів на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованості за послуги теплопостачання з нарахуванням індексу інфляції та 3% річних за прострочення боргу в межах позовної давності.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів фактичного проживання відповідачів за вказаною адресою та фактичного надання позивачем відповідних послуг з гарячого водопостачання, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується актами комісій у складі представників ККП «Маріупольтепломережа» та ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя від 15.10.2012 року, 04.10.2013 року, 23.10.2014 року, 13.10.2015 року, 17.10.2016 року, 24.10.2017 року, 25.10.2018 року та 23.10.2019 року (а.с.62).

Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність надання позивачем послуг з теплопостачання спростовуються належними актами.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 52 163,02 грн.; суми інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 516,75 грн.; суми 3-х відсотків річних у розмірі 2 044,85 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Неповідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи судом першої інстанції не є підставою для скасування ухваленого ним рішення, оскільки ним правильно встановлені фактичні обставини справи яким надана правильна оцінка, в тому числі і з врахуванням доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі відповідача доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення відносно скасування оскарженого рішення, і на висновки суду не впливають, тому в її задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Під час розгляду справи в апеляційному суді було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Проте цей факт не є підставою для застосування положень ст. 377, п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 липня 2021 року.

Судді В. М. Барков

М. Ю. Лопатіна

Т. Б. Ткаченко