Постанова

Іменем України

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 761/15741/17

провадження № 61-3907св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у складі судді Осаулова А. А. та постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у складі колегії суддів: Болотова Є. В., Лапчевської О. Ф., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог та судових рішень

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_25 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , про витребування майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, в якому просив суд: витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 горище (дах) будинку АДРЕСА_1 у власність мешканців цього будинку - співвласникам горища (даху); скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 № 19278624 на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 391; визнати за мешканцями будинку право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У вересні 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Богуш М. К., звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заяву мотивувала тим, що 10 серпня 2018 року відповідачем було подано до суду попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, в якому зазначено, що він поніс та планує понести такі види судових витрат: витати на правову допомогу у розмірі 80 000 грн, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 30 000 грн. До заяви про ухвалення додаткового рішення додано докази понесення судових витрат з детальним описом робіт адвоката.

У рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року не було вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу.

Ураховуючи наведене, заявник просив суд у порядку пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати, а саме витрати зі сплати судового збору покласти на позивача - ОСОБА_1 , а також стягнути з нього на користь ОСОБА_2 суму понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 72 000 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Богуш М. К., стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

У задоволенні іншої частини заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Богуш М. К., про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Додаткове рішення мотивовано тим, що судом при ухваленні рішення у справі, не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, тому є необхідність в ухваленні додаткового рішення, яким доповнити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову, у розмірі 20 000 грн, який суд встановив з урахуванням принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності від 02 березня 2017 року № 19278624 за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 горище (дах) будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року - без змін (провадження № 61-1199св20).

Постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва 05 грудня 2019 року змінено.

Зменшено розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката з 20 000 грн до 6 000 грн.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що з урахуванням критеріїв співмірності, складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву та значимості таких дій у справі, пропорційності задоволених вимог, суму витрат на правничу допомогу необхідно зменшити з 20 000 грн до 6 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Богуш М. К., про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що рішення районного суду по суті спору було скасовано, тому додаткове рішення до нього втратило свою силу.

Відзиви на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У червні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 757/32383/15-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 756/4441/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 172/1304/16, від 13 лютого 2019 року у справі № 299/3092/15-ц, від 577/1588/17, від 19 серпня 2019 року у справі № 533/864/16-ц та від 13 червня 2020 року у справі № 552/856/18, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині вказаним вимогам не відповідають.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення у справі, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Проте, вказаним судовим рішення апеляційного суду помилково не було зазначено про те, що додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року втрачає силу.

Враховуючи скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року та втрату сили оскаржуваним додатковим рішенням, його необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

Суд апеляційної інстанції не врахував наведених обставин та не надав належної правової оцінки відповідним доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 , помилково переглянувши додаткове рішення по суті заявленого питання та зменшивши розмір стягуваної правничої допомоги, не звернувши увагу на те, що позов ОСОБА_1 частково задоволено і з нього безпідставно стягнуто судові витрати на користь ОСОБА_2 .

Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки обставини справи встановлені повністю та немає необхідності встановлювати додаткові, при цьому суд апеляційної інстанції ухвали судове рішення з порушення норм процесуального права, а судове рішення суду першої інстанції втратило силу, проте було предметом апеляційного перегляду по суті, Верховний Суд вважає за необхідне скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець