Справа № 444/2354/19 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1723/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів суддів Бойко С.М., Ніткевич А.В.,

секретар Жукровська Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво» та Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Ясиновського Р.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «ОазісТревел Україна», ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», ТзОВ «Авіакомпанія Браво», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення збитків, стягнення неустойки, стягнення моральної шкоди та стягнення компенсації, -

в с т а н о в и л а:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суду із позовом до відповідачів та просила розірвати договір про надання туристичних послуг за №121 від 17.03.2018 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2 , що діє від імені, під контролем та за дорученням ТзОВ «ОазісТревел Україна» (ліцензії Державного агентства України з туризму та курортів на туроператорську діяльність Серія АЕ №185717 від 15.03.2013 року, має гарантію фінансового забезпечення цивільної відповідальності Туроператора перед туристами №1174/15Г від 29.12.2015 року, наданого ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» на випадок неплатоспроможності Туроператора) на підставі Агентського договору №2017/4476 від 06.10.2017року; стягнути солідарно з відповідачів - ТзОВ «ОазісТревел Україна» та ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень» збитки за договором про надання туристичних послуг за №121 від 17.03.2018року у сумі 23145,00 гривень; стягнути з відповідача ТзОВ «ОазісТревел Україна» неустойку у розмірі 3% загальної вартості договору за кожен день прострочення виконання зобов`язання, у розмірі 297876,15 грн. станом на 01.09.2019 р.; стягнути з відповідача ТзОВ «ОазісТревел Україна» моральну шкоду за порушення умов договору про надання туристичних послуг за №121 від 17.03.2018року у розмірі 11572,00 грн.; стягнути з відповідача - ТзОВ «Авіакомпанія Браво» компенсацію за порушення умов перевезення у розмірі 11172,00 грн.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 17 березня 2018 року, між нею ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , що діє від імені, під контролем та за дорученням ТзОВ«ОазісТревел Україна» на підставі Агентського договору №2017/4476 від 06.10.2017 року укладено договір про надання туристичних послуг за №121, згідно п. 1.1 якого туроператор зобов`язується забезпечити надання туристу туристичного продукту (туру), а турист зобов`язується прийняти і своєчасно, в повному обсязі оплатити вартість туру згідно цього договору.

З метою належного виконання договору з боку туриста, туроператором було виставлено рахунок №СФ-181302 від 19.03.2018 року, що підтверджує оферту.

Згідно з розписки від 17.03.2018 року, клієнтом оплачено повну вартість туру у сумі 23089 грн. турагенту, який згідно умов договору зобов`язаний здійснити перерахування цих коштів на рахунок туроператора.

Із листа бронювання по заявці №6030618 вбачається, турагент забронював у туроператора ТзОВ «ОазісТревел Україна» для трьох туристів тур з пакетом послуг, в тому числі авіапереліт рейсами BAY7375 та BAY7376, розрахункова вартість туру 868 USD (доларів США), в тому числі 121 USD комісії.

Турагент здійснив переказ грошових коштів на рахунок ТОВ «ОазісТревел Україна» 20.03.2018року у сумі 4 000, 00 грн. та 20.06.2018 року у сумі 15870,20 грн.

Загалом, оплата на адресу туроператора склала 19870,20 грн. Різниця в сумі 3274,80 грн., вказана в рахунку №СФ-181302 є винагородою турагента.

Туроператор підтвердив виконання зобов`язання з боку клієнта шляхом формування та надсилання ваучера № НОМЕР_1 , який підтверджує бронювання туру, в тому числі переліт, трансфер, проживання та інше. Таким чином, виконання договору перебувало на стадії реалізації послуг.

27.06.2018 року авіакомпанія Браво, яка повинна була організовувати переліт туриста, на власному веб-сайті поширила інформацію, що внаслідок заборгованості ТзОВ «ОазісТревел Україна» всі авіарейси, замовлені цим туроператором, скасовуються.

Також 28.06.2018 року авіакомпанія Браво на власному сайті поширила інформацію щодо наявної в авіакомпанії можливості здійснення всіх авіарейсів згідно графіку та що єдиною причиною скасування рейсів до Тунісу, що були заплановані в рамках співпраці з туроператором «Оазіс», є відмова від виконання всіх зобов`язань з боку замовника.

Зазначає, що з метою досудового врегулювання спору, неодноразово було надіслано на ім`я та на адресу туроператора заяву «Лист на повернення грошових коштів» з проханням повернути грошові кошти по заявці №6030618, зокрема, заява від 04.07.2018року, однак жодної відповіді не отримано.

У зв`язку із вищенаведеним, просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Розірвано Договір про надання туристичних послуг за № 121 від 17.03.2018 року, що укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , що діє від імені, під контролем та за дорученням ТзОВ "ОазісТревел Україна" (ліцензія Державного агентсва України з туризму та курортів на туроператорську діяльність Секрія АЕ № 185717 від 15.03.2013 року, має гарантію фінансового забезпечення цивільної відповідальності Туроператора перед туристами №1174/15Г від 29.12.2015 року, наданого ПАТ "Банк Інвестицій та заощаджень" на випадок неплатоспроможності Туроператора) на підставі Агентського договору № 2017/4476 від 06.10.2017року.

Стягнуто солідарно з відповідачів - ТзОВ "ОазісТревел Україна" та ПАТ "Банк Інвестицій та заощаджень" на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 збитки за Договором про надання туристичних послуг за № 121 від 17.03.2018 року у розмірі 23 145, 00 грн.

Стягнуто з відповідача - ТзОВ "ОазісТревел Україна" на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 неустойку у розмірі 3 % загальної вартості договору за кожен день прострочення виконання зобов"язання у розмірі 297876,15 грн., станом на 01.09.2019 року.

Стягнуто з відповідача - ТзОВ "ОазісТревел Україна" на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду за порушення умов Договору про надання туристичних послуг за № 121 від 17.03.2018 року в розмірі 2 000, 00 грн.

Стягнуто з відповідача - ТзОВ "Авіакомпанія Браво" на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсацію за порушення умов перевезення у розмірі 11 , 00 грн.

Рішення суду оскаржили відповідачі Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво».

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Банк інвестицій та заощаджень» зазначає про незаконність, необґрунтованість, несправедливість рішення суду першої інстанції, а також про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки, викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що суд першої інстанції не з`ясував зміст Банківської гарантії фінансового забезпечення цивільної відповідальності туроператора №1174/15-Г від 29 грудня 2015 року, яка діяла лише до 25 грудня 2016 року, не витребував у позивача докази, на які позивач посилається в обґрунтування позову, без посилання на норми діючого законодавства, безпідставно зробив висновок про наявність у АТ «Банк інвестицій та заощаджень» обов`язку відшкодувати позивачу збитки за Договором про надання туристичних послуг за №120 від 17.03.2018 року у розмірі 20 865 грн.

Сама по собі наявність гарантії фінансового забезпечення цивільної відповідальності туроператора, виданої АТ «Банк інвестицій та заощаджень», не є підставою для стягнення з Банку будь-яких збитків, якщо така відповідальність не передбачена умовами Банківської гарантії, враховуючи те, що Банк не є стороною договору про надання туристичних послуг за №121 від 17.03.2018 року. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження неплатоспроможності ТОВ «ОазісТревел Україна», відсутні докази настання гарантійного випадку, як підстави для сплати АТ «Банк інвестицій та заощаджень», як Гарантом на користь позивача грошових коштів.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 року в частині солідарного стягнення збитків за Договором про надання туристичних послуг за №121 від 17.03.2018 року у розмірі 23 145, 00 грн. з АТ «Банк інвестицій та заощаджень» на користь ОСОБА_1 і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк інвестицій та заощаджень» витрати по сплат судового збору в розмірі 3 153 грн. 00 коп.

В свою чергу, в апеляційній скарзі ТзОВ "Авіакомпанія Браво" зазначає, що рішення в частині стягнення з авіакомпанії Браво компенсації за порушення умов перевезення є незаконним та таким, що суперечить нормам матеріального права.

Звертає увагу на те, що договірні відносини щодо виконання рейсів існували виключно між сторонами вказаного договору, тобто ТзОВ "Авіакомпанія Браво" та ТОВ «ОазісТревелУкраїна». Жодних зобов`язань перед туристами Авіакомпанія на себе не брала, жодних коштів від туристів не отримувала і відповідно не бронювала переліт та не видавала квитки на рейси, тому висновок суду про те, що Авіакомпанія повинна була організувати переліт для туриста є хибним.

Зазначає, що 27 червня 2018 року, напередодні виконання наступних запланованих рейсів, у зв`язку з невиконанням умов Договору (оплати рейсів), ТзОВ "Авіакомпанія Браво" повідомила ТОВ «ОазісТревел Україна» про те, що у разі несплати оплат передбачених договором, заплановані наступні рейси виконуватись не будуть. Проте ТОВ «ОазісТревел Україна» не було вжито жодних заходів для забезпечення виконання запланованих рейсів, було проігноровано попередження про можливе скасування рейсів, тому Авіакомпанією було прийнято рішення про зупинення програми виконання запланованих рейсів згідно Договору №16/3/17 «Про надання блок місць».

Тому саме ТОВ «ОазісТревел Україна», як сторона договору про надання послуг, повинне нести відповідальність за порушення умов договору ненадання позивачу туристичної подорожі. Проте, одночасно з цим висновком, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення зТзОВ "Авіакомпанія Браво" 400 Євро у якості компенсації за порушення умов перевезення.

Вважає, що суд не вправі був застосувати положення ст.ст. 104, 105 Повітряного кодексу, оскільки саме в договорі, укладеному між позивачем та Відповідачем ТОВ «ОазісТревел Україна» №121 від 17.03.2018 року, у п. 2.6.1. передбачено: «Авіакомпанія має право в односторонньому порядку змінити дату здійснення рейсу, час вильоту, тип чи номер повітряного судна, у цьому випадку Туроператор зобов`язується проінформувати туриста про відповідні зміни будь-яким способом протягом 2-х годин з моменту отримання відповідної інформації від авіакомпанії.

Суд безпідставно взяв до уваги «Чартерний квиток», тоді як такий позивачка отримала саме від Туроператора, в рамках туристичного пакету, і він носить виключно інформаційний характер. Відповідальність щодо інформування пасажира про зміну розкладу (часу перевезення) покладається на фрахтувальника рейсу.

Виходячи з викладеного апелянт вважає, що ТзОВ "Авіакомпанія Браво" не є відповідальною за інформування туриста про умови або зміни умов договору, а є виключно виконавцем послуг за Договором чартеру, який укладено між «Авіакомпанією Браво» та «Оазис Тревел Україна», а тому авіакомпанія не допустила жодних порушень.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 року в частині стягнення з ТОВ «Авіакомпанія Браво» на користь ОСОБА_1 компенсації за порушення умов перевезення у розмірі 11 172, 00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ФОП ОСОБА_2 зазначив, що протягом усього розгляду справи АТ «Банк інвестицій та заощаджень» не скористався правом подати відзив на позов чи докази. Рішення суду першої інстанції винесене об`єктивно та обґрунтовано за наявними в матеріалах справи доказами. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також на те, що рішення про виклик учасників справи в судове засідання суду апеляційної інстанції для надання пояснень не приймалось, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи, які не з`явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ТзОВ "Авіакомпанія Браво"слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставіповно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає лише частково.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду першої інстанції позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТзОВ «Оазіс Тревел Україна» не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційних скарг АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та ТОВ "Авіакомпанія Браво".

Щодо апеляційної скарги АТ «Банк інвестицій та заощаджень».

Ухвалюючи рішення про стягнення солідарно з ТОВ «ОазісТревел Україна» та його гаранта - АТ «Банк Інвестицій та заощаджень» збитків за договором про надання туристичних послуг, суд першої інстанції виходив з того, що така позовна вимога підлягає до задоволення з огляду на те, що на момент вступу в правовідносини, банк зобов`язувався нести відповідальність за невиконання своїх майнових обов`язків основним боржником. Відтак, твердження позивача про необхідність стягнення суми основного боргу солідарно із такої банківської установи є обґрунтованим.

Проте з такими висновками колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про туризм» з метою забезпечення прав та законних інтересів громадян - споживачів туристичних послуг туроператор та турагент зобов`язані здійснити фінансове забезпечення своєї цивільної відповідальності (гарантією банку або іншої кредитної установи) перед туристами. Туроператор для покриття своєї відповідальності за збитки, що можуть бути заподіяні туристу в разі виникнення обставин його неплатоспроможності чи внаслідок порушення процесу про визнання його банкрутом, які пов`язані з необхідністю покриття витрат туриста з його повернення в місце проживання (перебування), відшкодування вартості ненаданих послуг, передбачених договором, повинен надати підтвердження фінансового забезпечення своєї відповідальності (гарантію банку або іншої кредитної установи) перед туристом, в установленому порядку. Турагент для покриття своєї відповідальності за збитки, що можуть бути заподіяні туристу в разі виникнення обставин його неплатоспроможності чи внаслідок порушення процесу про визнання його банкрутом, та які пов`язані з необхідністю відшкодування вартості ненаданих послуг, передбачених договором, повинен надати підтвердження фінансового забезпечення своєї відповідальності (гарантію банку або іншої кредитної установи) перед туристом, в установленому порядку. Мінімальний розмір фінансового забезпечення туроператора має становити суму, еквівалентну не менше ніж 20000 євро. Розмір фінансового забезпечення туроператора, який надає послуги виключно з внутрішнього та в`їзного туризму, має становити суму, еквівалентну не менше ніж 10000 євро. Мінімальний розмір фінансового забезпечення турагента має становити суму, еквівалентну не менше ніж 2000 євро. Будь-які суми, надання яких гарантується фінансовим забезпеченням цивільної відповідальності туроператора, використовуються виключно для задоволення вимог, що висуваються на підставі та за наявності обставин, зазначених у цій статті. Відшкодування збитків, заподіяних туристу в разі виникнення обставин неплатоспроможності туроператора (турагента) чи внаслідок порушення процесу про визнання його банкрутом, здійснюється відповідною кредитною установою на підставі заяви туриста, договору на туристичне обслуговування (ваучера) та документів, що підтверджують невиконання туроператором (турагентом) договірних зобов`язань.

Тобто, обов`язковою умовою для настання відповідальності кредитної установи перед туристом є належні докази неплатоспроможності туроператора (турагента) або порушення процесу про визнання його банкрутом, а також факт звернення туриста до кредитної установи із відповідною заявою (з доручення необхідних документів) про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням туроператором своїх обов`язків за договором про надання туристичних послуг.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 519/654/17 (провадження № 61-47740св18) викладено такий висновок: «У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Системний аналіз статей 540 та 541 ЦК України дозволяє зробити висновок, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткове зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання».

Встановивши, що норми Закону України «Про туризм», як і гарантія фінансового забезпечення цивільної відповідальності туроператора, надана АТ «Банк інвестицій та заощаджень» не містять положень, які передбачала б виникнення солідарного зобов`язання в такому випадку, а також з огляду на відсутність обставин, визначених статтею 15 згаданого Закону, які б свідчили про необхідність гаранта здійснити виплату відшкодування позивачу завданих туроператором збитків, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з АТ «Банк інвестицій та заощаджень» суми основного боргу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги АТ «Банк інвестицій та заощаджень» знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

У цьому зв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень» збитків за Договором про надання туристичних послуг № 121 від 17.03.2018 року в сумі 23 145 грн. 00 коп. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

В частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ТзОВ «Оазіс Тревел Україна» збитків за Договором про надання туристичних послуг № 121 від 17.03.2018 року в сумі 23 145 грн. 00 коп. рішення суду першої інстанції слід змінити, виключивши посилання на солідарне стягнення.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку, що абзац третій резолютивної частини рішення слід викласти в новій редакції наступного змісту:

«Стягнути з відповідача - ТзОВ "Оазіс Тревел Україна" на користь 07.07.1983 р.н. збитки за Договором про надання туристичних послуг за № 121 від 17.03.2018 року у розмірі 23 145, 00 грн. У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень» збитків за Договором про надання туристичних послуг № 121 від 17.03.2018 року в сумі 23 145 грн. 00 коп. відмовити».

Щодо апеляційної скарги ТОВ "Авіакомпанія Браво".

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про туризм» туристичні оператори - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Відповідно до частин першої-третьої статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

У частині першій статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену

в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

У статті 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Відповідно до статті 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Правовідносини у галузі авіаперевезення регулюються Конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28 травня 1999 року, яка набрала чинності для України 06 травня 2009 року, Повітряним кодексом України (далі ПК України) та Правилами.

Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.

Отже, до обов`язків туроператора за договором на туристичне обслуговування входить забезпечення перевезення, а не здійснення самого перевезення. Тому відповідальність туроператора настає у разі встановлення факту незабезпечення або несвоєчасного забезпечення туристів обумовленими договором послугами. У правовідносинах, пов`язаних з перевезенням, туроператор виступає посередником між туристом та перевізником.

ТОВ «Авіакомпанія Браво», надаючи туроператору авіаквитки, які в подальшому на виконання останнім договору на туристичне обслуговування були передані позивач, вступило з останнім у договірні правовідносини.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що договір перевезення між позивачем та ТОВ «Авіакомпанія Браво» не укладався та про те, що ніяких зобов`язань перед позивачем у ТОВ «Авіакомпанія Браво» немає.

Частиною шістнадцятою статті 100 ПК України передбачено, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.

Розділом XIII ПК України передбачено права пасажира на компенсацію у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки авіарейсів.

Частиною першою статті 103 ПК України встановлено, що положення цього розділу застосовуються до пасажирів, які вирушають з/до аеропорту, розташованого на території України, а також до пасажирів, які вирушають з/до аеропорту, розташованого в іншій країні, до/з аеропорту, розташованого на території України.

Положення цього розділу застосовуються до пасажирів (регулярних та чартерних рейсів), яким відмовлено у перевезенні проти їхньої волі або рейс яких скасовано чи затримано, за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутній для проходження реєстрації у час, що передбачений правилами авіаперевізника та письмово зазначений (включаючи електронні засоби), або, якщо час реєстрації не зазначено, не пізніше ніж за 45 хвилин до зазначеного часу відправлення, чи забронював рейс, який затримано/перенесено авіаперевізником або фрахтувальником повітряного судна (туроператором) на інший рейс незалежно від причин затримки/перенесення (частина друга статті 103 ПК України).

Згідно частиною першою статті 105 ПК України у разі скасування рейсу пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до частини другої статті 104 цього Кодексу та компенсацію відповідно до частин п`ятої і шостої статті 104 цього Кодексу. Пасажир має право на компенсацію, якщо його не поінформовано про скасування рейсу: щонайменше за два тижні до запланованого часу відправлення; у період не більше ніж за два тижні і не менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за дві години до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через чотири години після запланованого часу прибуття; менше ніж за сім днів до запланованого часу відправлення та запропоновано зміну маршруту, що дасть змогу вирушити з пункту відправлення не пізніше ніж за годину до запланованого часу відправлення та прибути у кінцевий пункт призначення не пізніше ніж через дві години після запланованого часу прибуття.

Відповідно до частини п`ятої статті 104 ПК України, якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів.

Також право пасажирів у разі відмови в перевезенні, скасуванні або затримки рейсів на компенсацію передбачено розділом XVI Правил, які містять аналогічні норми.

Судом встановлено, що позивач не здійснила виліт з аеропорту Львів 27 червня 2018 року до м. Монастир, оскільки рейс BAY 7375 (BAY 7376) було скасовано. Про скасування рейсу позивачу стало відомо 27 червня 2018 року з інформаційного стенду в аеропорту м. Львів, та з інформації, розміщеної на сайті авіакомпанії.

Відповідно до частини третьої статті 105 ПК України перевізник не зобов`язаний виплачувати компенсацію, передбачену частинами п`ятою і шостою статті 104 цього Кодексу, якщо він може надати підтвердження того, що причиною скасування рейсу була дія непереборної сили або надзвичайна ситуація, якій не можна було запобігти, навіть якби було вжито усіх заходів.

Наведена норма містить вичерпний перелік підстав для звільнення перевізника від обов`язку виплачувати компенсацію, до яких не відносяться обставини, на які посилалось ТОВ «Авіакомпанія Браво».

Враховуючи наведене, слід зазначити, що суд першої інстанції, врахувавши положення частини шістнадцятої статті 100 ПК України, частини п`ятої статті 104, частини першої статті 105 ПК України, дійшов правильного висновку, що з ТОВ «Авіакомпанія Браво» на користь позивача підлягає стягненню компенсація у розмірі 400 євро, з огляду на дальність скасованого рейсу.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 761/35935/15-ц (провадження № 61-23691св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 243/9071/18 (провадження № 61-13650св19) та від 20 травня 2021 року у справі № 335/6791/18 (провадження № 61-14735св19).

Вирішуючи спір в частині позовних вимог до ТОВ «Авіакомпанія Браво», суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення щодо цієї позовної вимоги, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу ТОВ «Авіакомпанія Браво» слід залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, законність рішення перевіряється в межах доводів та вимоги апеляційних скарг, а відтак у неоскаржуваній його частині таке слід залишити без змін.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповіднодо ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1, п.п.1,2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а позивач ОСОБА_1 за позовом у справі про захист прав споживача звільнена від сплати судового збору, колегія суддів приходить до висновку про стягнути з відповідача ТзОВ "Оазіс Тревел Україна" в дохід держави 3998 грн. 61 коп. (1% майнової 3230, 21+ немайновий 768,40 (1921х0,4) судового збору за подання позову до суду першої інстанції, а також стягнення з ТОВ «Авіакомпанія Браво» в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору за подання позову до суду першої інстанції.

Заяву ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» про компенсацію судових витрат за рахунок позивача ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Зважаючи на те, що остання звільнена від сплати судового збору, то витрати ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261грн. 20 коп.слід віднестиза рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У задоволенні решти вимог ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» про стягнення з ОСОБА_1 судового збору, слід відмовити, оскільки такі були зайво сплачені ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 22 липня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.п.1,2 375, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіакомпанія Браво» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк інвестицій та заощаджень» задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 рокув частині задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень» збитків за Договором про надання туристичних послуг № 121 від 17.03.2018 року в сумі 23 145 грн. 00 коп. скасувати та у хвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, у зв`язку з чим абзац третій резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції :

«Стягнути з відповідача - ТзОВ "Оазіс Тревел Україна" на користь позивачки ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 збитки за Договором про надання туристичних послуг за № 121 від 17.03.2018 року у розмірі 23 145, 00 грн. У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення солідарно з ПАТ «Банк Інвестицій та заощаджень» збитків за Договором про надання туристичних послуг № 121 від 17.03.2018 року в сумі 23 145 грн. 00 коп. відмовити».

В решті рішення Жовківського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ТзОВ "ОазісТревел Україна" в дохід держави 3998 грн. 61 коп. (1% майнової 3230,21+ немайновий 768.40 (1921х0,4) судового збору за подання позову до суду першої інстанції.

Стягнути з ТОВ «Авіакомпанія Браво» в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового зборуза подання позову до суду першої інстанції.

Витрати ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1261 грн. 20 коп. віднестиза рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В задоволенні решти вимог ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» про стягнення з ОСОБА_1 судового збору - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 липня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.