справа №619/1206/21
провадження №2/619/694/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021 року Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Якименко Л.О.

за участю: секретаря судового засідання Ломанової І.А.

розглянув у судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 07.10.2020 по день фактичного розрахунку.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 07.10.2020 по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 01 лютого 2019 року на підставі наказу від 31.01.2019 № 14/к її було прийнято головним бухгалтером Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (скорочена назва - ХКЕОП), а наказом від 27.04.2020 № 44/К звільнено цього дня за власним бажання згідно з ч. 3 ст. 98 КЗпП України у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати.

Станом на 27.04.2020, на дату звільнення, відповідач заборгував позивачу

138 841,51 грн. (це - заробітна плата за січень квітень 2020, компенсація невикористаної відпустки та вихідна допомога зг. зі ст. 44 КЗпП України), які не було сплачено через відсутність коштів.

Оскільки всі вжиті позивачем заходи досудового врегулювання спору не призвели до отримання заборгованості із зарплати та інших належних виплат, позивачем було подано позовну заяву та 06.10.2020 Дергачівським районним судом Харківської області було прийнято рішення по справі №619/3135/20, яким було присуджено до стягнення з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь позивача виплати на загальну суму 260 437,17 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 09.11.2020.

20.10.2020 (в частині негайного виконання) та 13.11.2020 року Дергачівським районним судом Харківської області видано виконавчі листи №619/3135/20 на підставі зазначеного рішенням суду.

Відповідно до постанови Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 10 листопада 2020 відкрито виконавче провадження №63541718 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 20 жовтня року про стягнення заборгованості із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 33 291 грн 88 коп. (Згідно з виконавчим документом, судом прийнято рішення допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання негайне виконання).

Відповідно до постанови Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18 листопада 2020 відкрито виконавчі провадження №63650334, №63649691, №63649925, №63650589 з примусового виконання за виконавчими листами від 13 листопада 2020 № 619/3135/20 про стягнення заборгованості із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку, нарахованого за затримку при звільненні та моральної шкоди.

Відповідно до постанови Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 04 січня 2021 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 20.10.2020 року про стягнення заборгованості із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 33 291 грн 88 коп. закінчено у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

Відповідно до постанов Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 04 січня 2021 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 13.11. 2020 року про стягнення вихідної допомоги в сумі 80 269 грн 20 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 144 876 грн. 09 коп., моральної шкоди в сумі 2 000 грн. закінчено у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Середньоденна заробітна плата, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, за лютий-березень 2020 року складає 1305,19 грн, що підтверджено довідкою про середню заробітну плату, видану ОСОБА_2 15.06.2020 за № 03/1580.

Відповідно сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку з дати після ухвалення судового рішення (07 жовтня 2020) по день фактичного розрахунку (30 грудня 2020) із розрахунку середньої зарплати 1305,19 грн за 59 робочих днів затримки складає 77 006,21 грн (Сімдесят сім тисяч шість гривень 21 коп.):

за жовтень 2020 (з 07.10 по 31.10.2020): 17 роб.дн. * 1305,19 грн = 22 188,23 грн;

за листопад 2020: 21 роб.дн. * 1305,19 грн = 27 408,99грн;

за грудень 2020 (з 01.12 по 30.12.2020): 21 роб.дн. * 1305,19 грн = 27 408,99грн;

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивач є матір?ю-одиначкою та має на утриманні доньку-студентку. Це було добре відомо керівництву ОСОБА_2 та особисто колишньому директору ОСОБА_3 . Проте, в діях керівництва боржника не вбачалось бажання провести остаточний розрахунок із позивачем ні після звільнення, хоча кошти на рахунки підприємства у травні-липні 2020 надходили в сумах, значно перевищуючих суму заборгованості перед позивачем, ні в досудовий період, ні після ухвалення судового рішення (хоча в суді з боку представника не було ніяких заперечень стосовно наявної заборгованості), ні після відкриття виконавчого провадження. Позивачу невідомі мотиви такого упередженого ставлення до позивача, але вона наполягає на тому, що право на оплату праці є гарантованим Конституцією правом будь-якої людини та не може залежати від чиїхось особистих невдоволень або управлінських рішень. Тим більше, що для позивача її заробітна плата є єдиним джерелом існування та забезпечення її сім`ї.

Позивачу довелось докласти чималих зусиль, витратити багато часу, аби довести своє конституційне право на заробітну плату, яку позивач отримувала за непросту і відповідальну роботу головним бухгалтером (претензій або зауважень до її роботи як з боку керівництва, так із боку контролюючи та перевіряючих органів за час її роботи позивач не мала, до адміністративної чи іншої відповідальності не притягувалась), відновити втрачену ділову репутацію та професійну довіру у майбутніх роботодавців.

Завдана позивачу моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її законних майнових прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.

Тому позивач вважає, що незаконними діями керівництва ОСОБА_2 їй було нанесено моральну шкоду, яку позивач оцінила в 10 000 грн.

Таким чином, позивача конституційне право на отримання заробітної плати та інших виплат відповідно до чинного законодавства у встановлені законом строки порушено та підлягає захисту. З цих підстав вважає, що її позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Представник відповідача - директор Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства Є.О. Фролов надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в якому відповідач Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство не визнає повністю позовні вимоги ОСОБА_1 , так як вважає, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2020 по справі №619/3135/20 з відповідача на користь позивача вже стягнено середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 144 876 грн 09 коп. Таким чином, позивач, усвідомлюючи, що з відповідача за рішенням суду стягнуто середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні повторно звернулася до суду з аналогічною вимогою. Вважає, що в справі, що розглядається, спір про суми, належні до виплати при звільненні позивача, відсутні і просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 надіслала електронною поштою відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач у відзиві від 12.07.2021 року на позовну заяву зазначає, що по справі № 619/3135/20, провадження № 2/619/905/20 строк затримки розрахунку при звільненні середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні визначено з 27.04.2020 по день ухвалення судового рішення, 06.10.2020 року: по справі № 619/1206/21, провадження № 2/619/694/21, позивач просить стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 07.10.2020 по день фактичного розрахунку. Отже, предмет позовних заяв різний, і, відповідно, позовні вимоги по справі № 619/1206/21 не є аналогічними позовним вимогам по справі № 619/3135/20. Повний розрахунок із звільненим працівником проводиться не на вимогу цього працівника, а є обов`язком роботодавця і не може залежати від певної дії звільненої особи (особистого звернення, пред`явлення вимоги). За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця, є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі

№ 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Боржник - відповідач здійснив остаточний розрахунок із позивачем, 30.12.2020 року, що підтверджується квитанціями про надходження на рахунок позивача боргу: № від 29.12.2020 надходження (погашення) боргу на рахунок позивача по нарахованій та невиплаченій заробітній платі в сумі 33 291,88 грн.; квитанція № від 29.12.2020 та квитанція № від 30.12.2020 надходження на рахунок позивача боргу із вихідної допомоги на загальну суму 80 269 грн 20 коп ). Нормою частини першої статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - по день фактичного розрахунку. На підставі зазначеного вище, позивач вважає хибною думку відповідача про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за період після ухвалення рішення Дергачівського районного суду від 06.10.2020 року по справі № 619/3135/20, оскільки в постанові Пленуму ВСУ зазначено день постановлення рішення в якості останнього дня такого розрахунку виключно через те, що суд не може наперед знати про дату фактичного розрахунку, тому й обмежується стягненням суми по день постановлення рішення. Вказане не позбавляє особу права вже після постановлення рішення суду звернутись до суду з відповідними позовними вимогами про стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку, як це передбачено нормою КЗпП України. Окрім наведеного в позовній заяві, позивач, посилається на те, що їй довелось докласти чималих зусиль, витратити багато часу, щоб отримати всі кошти, які були присуджені відповідно до рішення від 06.10.2020 року Дергачівського районного суду Харківської області по справі № 619/3135/20, оскільки відповідач свідомо ухилявся від виконання рішення суду: 29.10.2020 позивачем було направлено звернення на Гарячу урядову лінію (ГЕ-11491169) стосовно невиконання рішення в частині його негайного виконання по стягненню заробітної плати за один місяць; 06.11.2020 року було направлено електронне звернення до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Харків) Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про бездіяльність державних виконавців стосовно не відкриття виконавчого провадження; Оскільки попри постанову про арешт рахунків відповідно до виконавчого провадження, проводилась оплата контрагентам за матеріали, оплата комунальних послуг та інші перерахування, 01 грудня 2020 року була направлена заява про вчинення кримінального правопорушення в Холодногірський відділ поліції ГУНП в Харківській області та Холодногірський відділ Харківської місцевої прокуратури №1 прокуратури Харків (Ленінська); 07.12.2021 року було направлено електронне звернення до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з метою отримання інформації про хід виконавчого провадження і встановлений держвиконавцем термін для виконання рішення боржником. Тому вважає, що незаконними діями керівництва ОСОБА_2 позивачу було нанесено моральну шкоду, яку вона оцінила в 10 000 грн. Позивач вважає, що доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, згідно наданої суду заяви просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача -Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємствав судове засідання не з`явився, згідно відзиву поданого директором Є.О.Фроловим, просив справу розглядати без участі представника, позовні вимоги не визнав, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом було достовірно встановлено, що 01 лютого 2019 року на підставі наказу від 31.01.2019 №14/к позивача ОСОБА_1 було прийнято головним бухгалтером Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства.

Наказом від 27.04.2020 №44/К ОСОБА_1 звільнено за власним бажання згідно з ч. 3 ст. 98 КЗпП України у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати.

Станом на 27.04.2020 на дату звільнення відповідач заборгував позивачу

138 841,51 грн., які не було сплачено через відсутність коштів.

06.10.2020 Дергачівським районним судом Харківської області було прийнято рішення про стягнення з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь позивача виплат на загальну суму 260 437,17 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 09.11.2020.

20.10.2020 (в частині негайного виконання) та 13.11.2020 року Дергачівським районним судом Харківської області видано виконавчі листи №619/3135/20 на підставі зазначеного рішенням суду.

Відповідно до постанови Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 04 січня 2021 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 20.10.2020 року про стягнення заборгованості із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі 33 291 грн 88 коп. закінчено у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

Відповідно до постанов Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 04 січня 2021 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 13.11. 2020 року про стягнення вихідної допомоги в сумі 80 269 грн 20 коп., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 144 876 грн. 09 коп., моральної шкоди в сумі 2 000 грн. закінчено у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-144ц13 від 29 січня 2014 р про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди .

Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 18.01.2017 року по справі №6-2912цс16 зазначив, що «отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівниками у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплат середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум».

Порушення позивача майнових та конституційних прав у зв`язку з її звільненням з роботи, припинено та виплата належних позивачу, грошових сум здійснена лише під час провадження в суді першої інстанції, що є підставою для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 07 жовтня 2020 року по 30 грудня року (по день фактичного розрахунку) на підставі статті 117 КЗпП України.

Згідно квитанції № від 29.12.2020 надійшло на рахунок позивача (погашення) боргу по нарахованій та невиплаченій заробітній платі в сумі 33 291,88 грн.

Згідно квитанції № від 29.12.2020 та квитанції № від 30.12.2020 на рахунок позивача надійшов борг із вихідної допомоги на загальну суму 80 269 грн 20 коп .

Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна заробітна плата, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, відносно ОСОБА_1 за лютий-березень 2020 року складає 1305,19 грн (Одна тисяча триста п`ять гривень 19 коп.), що підтверджено довідкою про середню заробітну плату, видану ОСОБА_2 15.06.2020 № 03/1580.

Відповідно, сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку з дати після ухвалення судового рішення (07 жовтня 2020) по день фактичного розрахунку (30 грудня 2020) із розрахунку середньої зарплати 1305, 19 грн за 59 робочих днів затримки складає 77 006,21 грн (Сімдесят сім тисяч шість гривень 21 коп.): за жовтень 2020 (з 07.10 по 31.10.2020): 17 роб.дн. * 1305,19 грн = 22 188,23 грн; за листопад 2020 (з 01.11. по 30.11.2020): 21 роб.дн. * 1305,19 грн = 27 408,99 грн; за грудень 2020 (з 01.12 по 30.12.2020): 21 роб.дн. * 1305,19 грн = 27 408,99 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно ч. 1,3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Завдана позивачу моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її законних майнових прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, тривалість судових процесів, спрямованих на відновлення порушених прав та законних інтересів позивача, засади розумності, співмірності, справедливості та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства понесені судові витрати - судовий збір на користь позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 23 ЦК України, ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України,суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (, Харківська область м. Харків, вул. Велика Панасівська (колишня вул. Котлова) № 112) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 07.10.2020 (з дати після ухвалення судового рішення) по день фактичного розрахунку 30.12.2020 в сумі 77 006,21 грн;

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (, Харківська область м. Харків, вул. Велика Панасівська (колишня вул. Котлова) № 112) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляції в 30-денний термін безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Дергачівський районний суд з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Л. О. Якименко