ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 липня 2021 року

м. Харків

справа №638/8440/20

провадження №22-ц/818/3828/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судових засідань Гармаш К.В.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс «Моноліт»,

розглянувши у судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс «Моноліт» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року, постановлену суддею Семіряд І.В., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс «Моноліт» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 26 листопада 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва закрито.

Роз`яснено позивачу його право на звернення до суду у порядку господарського судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Висновки суду про те, що відносно відповідача наразі відкрито ліквідаційну процедуру і тому такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства не відповідає дійсним обставинам справи. Відповідачем по даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс «Моноліт», яке згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не перебуває у процедурі банкротства. Суд першої інстанції помилково визнав відповідачем ТОВ «Моноліт» щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції керувався вимогами п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та зазначав, що за наявності порушеної господарським судом справи про банкрутство відповідача цивільну справу за позовом до такого відповідача не можна відкривати, а в разі її відкриття вона підлягає закриттю.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч.1 ст.18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Апеляційним судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що у червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва.

В якості обгрунтування позову зазначив, що в серпні 2016 ОСОБА_3 , як інвестор будівництва, передала йому за 43 000 доларів США свої права по договору №61/1/а від 09 січня 2006 року. Предметом договору є те, що забудовник залучає інвестора для будівництва об`єкту нерухомості та земельній ділянці площею 0,64га, розташованій по АДРЕСА_1 . Проте, відповідач не виконує умови договору, так як до теперішнього часу об`єкт нерухомості не здано в експлуатацію. У зв`язку з чим просить суд задовольнити визнати майнові права на об`єкт незавершеного будівництва за ОСОБА_1 , а саме частину об`єкта незавершеного будівництва під номером АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції вважав встановленими, що 18 вересня 2014 року Господарським судом Харківської області прийнято постанову у справі №5023/2518/12, зокрема, про визнання ТОВ «Моноліт» будівельний альянс (код 32436574), адреса м. Харків, вул. Мало- Панасівська, 4/7 банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На даний час розгляд справи триває.

Відповідно до ч.1 ст.3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.3 ст.3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного начас вчиненняокремої процесуальноїдії,розгляду івирішення справи.

Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність 21 жовтня 2019 року у зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства (ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства).

Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно з ч.3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Між тим, як вбачається із позовної заяви відповідачем у справі є ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» (код 37190924).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» (код 37190924) не перебуває у процедурі банкротства та є правонаступником ТОВ «Моноліт» будівельний альянс (код 32436574) (а.с. 83-85).

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, у зв`язку з цим дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі з підстав п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постановлена з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, а тому за правилами ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.М. Хорошевський