КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Кибукевич О.Є.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з червня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_4 , 2009 року народження. На час звернення до суду шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, триває судове провадження у справі про розірвання шлюбу. При зверненні до суду позивач ОСОБА_2 вказав серед спільного майна подружжя дві квартири в місті Києві, три автомобілі та мотоцикл.

До початку розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_3 скористалася своїм правом, передбаченим статтею 31 ЦПК України, заявила зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя, який був судом прийнятий до спільного розгляду.

У зустрічному позові ОСОБА_3 також послалася на придбання подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі у спільну сумісну власність двох квартир у місті Києві, трьох автомобілів, мотоциклу, а також квартири в місті Марбелья, Іспанія, які позивач за зустрічним позовом просила поділити між подружжям.

Протягом розгляду справи в суді сторони неодноразово уточнювали свої позовні вимоги, змінюючи як порядок поділу спільного майна подружжя, так і склад такого майна.

Так, у позовній заяві в редакції від 07 грудня 2016 року позивач ОСОБА_2 зазначив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 червня 2007 року до 10 травня 2016 року, коли судом було ухвалено рішення про розірвання шлюбу. Шлюбно-сімейні стосунки та ведення спільного господарства припинені подружжям з квітня 2015 року. До спільного сумісного майна позивачем ОСОБА_2 віднесено: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; квартира та комора до неї в Іспанії, місто Марбелья; автомобіль марки BMW, модель Х5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2014; автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2013; автомобіль марки TOYOTA, модель Highlander, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2014.

Інше майно, а саме: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; мотоцикл марки HONDA, модель GL1800, реєстраційний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2008, позивач вважає своєю особистою приватною власністю.

В обґрунтування таких обставин ОСОБА_2 послався на те, що до укладення шлюбу з відповідачем 07 лютого 2007 року він позичив у ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 150 000 доларів США для придбання квартири у місті Києві, зобов`язувався повернути їх до 26 жовтня 2015 року. Позивач планував протягом року придбати квартиру, але у зв`язку із світовою кризою та стрімким подорожчанням нерухомості, відклав покупку на невизначений термін. На початку 2011 року відбулося здешевшення нерухомості у Оболонському районі міста Києва, тому 29 серпня 2011 року ОСОБА_2 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за 750 000 грн, що на той час складало близько 100 000 доларів США.

05 вересня 2011 року ОСОБА_2 повернув ОСОБА_5 50 000 доларів США, а 26 жовтня 2015 року - ще 50 000 доларів США. По факту вказаних дій між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 була укладена відповідна письмова угода від 26 жовтня 2015 року, що має силу розписки. Всі розписки, які ОСОБА_2 надавалися ОСОБА_5 раніше, втратили силу (були знищені) в момент підписання вказаної угоди. Відтак, позивач ОСОБА_2 вважає, що вказана квартира була придбана ним за кошти, які належали йому особисто. При цьому, ОСОБА_2 зазначив, що під час придбання вказаної квартири він не мав змоги повідомити свою дружину ОСОБА_3 про джерело походження грошових коштів, за які вона придбана, оскільки ОСОБА_5 категорично заборонив йому розголошувати інформацію стосовно його фінансового стану, а ОСОБА_2 , перебуваючи з ОСОБА_5 у трудових відносинах, не міг порушити вказану домовленість. Крім того, ОСОБА_2 не бажав повідомляти близьким про свій незадовільний фінансовий стан, побоюючись приниження його чоловічої гідності в їхніх очах. Відтак, весь цей час ОСОБА_3 помилково вважала, що квартира на АДРЕСА_3 була придбана за спільні кошти подружжя.

Щодо квартири, розташованої в місті Марбелья, Іспанія, позивач ОСОБА_2 зазначив, що така квартира була придбана подружжям за рахунок кредитних коштів, отриманих в банку АТ «Banco de Sabadell, S.A.», квартира передана в заставу банку. З огляду на те, що сторони не досягли згоди стосовно того, закон якої саме держави, України чи Іспанії, повинен застосовуватись до правовідносин щодо їхнього права власності і наступного поділу будинку в місті Марбельї , позивач вважає за необхідне в цьому конкретному випадку застосовувати право особистого закону обох з подружжя, тобто чинне законодавство України. Позивач вказує, що він особисто сплачує позику за придбане нерухоме майно, з січня по березень 2015 року позивачем сплачено 171 272,56 євро, що у гривневому еквіваленті складає 4 720 511,54 грн.

За таких підстав, позивач ОСОБА_2 просить визнати особистою приватною власністю позивача квартиру, загальною площею 166,60 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; мотоцикл марки HONDA, модель GL1800, реєстраційний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2008; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступне майно: квартиру, загальною площею 100,10 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; нерухомість, квартиру та комору до неї, яка знаходиться в АДРЕСА_4 , площею квартири 175,82 кв. м, площею комори 7,80 кв. м; автомобіль марки BMW, модель Х5, позашляховик, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2014; автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2013; автомобіль марки TOYOTA, модель Highlander, універсал-В легковий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2014; здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя наступним чином: визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухомість, квартиру та комору до неї, яка знаходиться в АДРЕСА_4 , площею квартири 175,82 кв. м, площею комори 7,80 кв. м; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки BMW, модель Х5, позашляховик, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2014, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок різниці вартості майна в розмірі 862 169,58 грн.

Позивач ОСОБА_3 у зустрічному позові послалася на те, що станом на квітень 2015 року на час припинення спільного ведення господарства до складу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, увійшли квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки BMW, модель Х5, позашляховик, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2014; автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2013; автомобіль марки TOYOTA, модель Highlander, універсал-В легковий, реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2014; грошові кошти у сумі 168 546 доларів США та 70 380,89 євро.

Приймаючи до уваги те, що автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, та автомобіль марки TOYOTA, модель Highlander, відчужені сторонами без згоди іншого подружжя, а грошові кошти, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_2 в банку «Baltic International Ваnк», останнім були використані проти волі іншого подружжя, позивач вважає, що при поділі спільного майна подружжя має враховувати вартість вказаного вище майна. За оцінкою, наведеною ОСОБА_3 , загальна вартість спільного майна подружжя, яке підлягає поділу та має враховуватися при поділі, складає 22 576 028,62 грн, відтак, частка кожного з подружжя становить 11 288 014,31 грн.

Позивач за зустрічним позовом просила при поділі майна подружжя врахувати інтереси та потреби малолітньої дочки, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з нею.

За таких обставин, позивач ОСОБА_3 у зустрічному позові просила визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки BMW, модель Х5, позашляховик, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2014; в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя виділити в натурі ОСОБА_3 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 518 5762 грн; автомобіль марки BMW, модель Х5, позашляховик, реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2014, вартістю 1 268 618,22 грн; визнати за ОСОБА_3 право власності на 46/100 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , вартість частки 4 063 542,48 грн, що з урахуванням відчуженого ОСОБА_3 автомобіля марки HYUNDAI, модель SANTA FE, за ціною 737 067,57 грн, становитиме 11 254 990,27 грн; за ОСОБА_2 визнати право власності на 54/100 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , вартість частки 4 770 245,52 грн, що з урахуванням відчуженого ОСОБА_2 автомобіля марки TOYOTA, модель Highlander, за ціною 746 597,09 грн, та витраченого ним банківського вкладу у розмірі 5 804 195,74 грн, становитиме 11 321 038,35 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16.02.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5 ; квартиру АДРЕСА_6 ; автомобіль марки BMW, модель Х5, тип універсал-В легковий, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наступним чином:

- визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 166,60 кв. м, житловою площею 85,40 кв. м;

- визнано за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 166,60 кв. м, житловою площею 85,40 кв. м;

- визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 100,1 кв. м, житловою площею 32,5 кв. м;

- визнано за ОСОБА_3 , право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 100,1 кв. м, житловою площею 32,5 кв. м;

- визнано за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW, модель Х5, тип універсал-В легковий, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

- визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 частину автомобіля марки BMW, модель Х5, тип універсал-В легковий, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 764,76 грн у якості грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Hyundai, модель Santa FE та автомобіль марки Toyota, модель Hihglander.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , 1/2 частину грошових коштів, які знаходились станом на 17 березня 2015 року на мультивалютному розрахунковому рахунку № НОМЕР_6 , відритому в «Baltic International Bank» (юридична адреса: вулиця Калею 43, Рига, LV-1050, Латвія) на ім`я ОСОБА_2 , у розмірі 84 273 долари США та у розмірі 35 190,44 євро.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено (т. 3, а.с. 114-125).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 було подану апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 .

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 не просила суд визнавати спільним сумісним майном подружжя грошові кошти, які в січні 2015 року надійшли на відкритий на ім`я ОСОБА_2 рахунок у Латвії та не просила суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 1/2 частину цих коштів як компенсацію своєї частки у праві власності.

Крім того посилається на те, що квартира АДРЕСА_5 була безпідставно визнана спільною сумісною власністю подружжя та включена до загальної маси майна, яке підлягає поділу; судом першої інстанції помилково до складу майна, яке підлягає поділу, не була включена нерухомість (квартира та комора) в Іспанії, м. Марбелья; судом неправильно проведено поділ автомобіля BMW Х5, реєстраційний номер НОМЕР_5 , оскільки зазначеним автомобілем користується виключно відповідач, а він надав згоду на отримання компенсації за його частку у цьому автомобілі; суд безпідставно визнав грошові кошти, які знаходились на на мультивалютному розрахунковому рахунку № НОМЕР_6 , відкритому в «Baltic International Bank» (Латвія) на ім`я ОСОБА_2 , спільною власністю подружжя, оскільки ці кошти перераховані йому за трудовим контрактом та не мають українського походження і на території України ніколи не перебували. Контракт укладено 19.04.2011 року з британською компанією «Укренерджи Коул Лімітед», а тому спір, який виник стосовно цих коштів, повинен вирішуватись виключно за законодавством Великобританії та у судах Великобританії (т. 3, а.с. 162-172).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.06.2017 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2017 року залишено без змін (т. 3, а.с. 241-244).

Постановою Верховного Суду від 25.04.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27.06.2017 року, а справу передано на новий розгляд до цього суду (т. 4, а.с. 52-57).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2017 року залишено без змін (а.с. т. 4, а.с. 83-87).

Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково, скасовано постанову Апеляційного суду м. Києва від 12.06.2018 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 4, а.с. 149-160).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.07.2020 року справу призначено до розгляду (т. 4, а.с. 172, 173).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.10.2020 року частково задоволено клопотання ОСОБА_3 про призначення судової товарознавчої експертизи. Призначено у справі судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Яка ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки «BMW», модель Х5, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , станом на дату проведення експертизи?; Яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 , станом на дату проведення експертизи? Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т. 4, 234-241).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.03.2021 року поновлено провадження у справі (т. 5, а.с. 45-48).

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач та/або його представник не з`явилися у судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 12.07.2021 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи через перебування відповідача за кордоном України, а також з метою врегулювання спору мирним шляхом.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, тривалий розгляд справи, а також те, що стороною відповідача були надані пояснення по суті справи, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 16.06.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10.05.2016 року. Цим же рішенням встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з квітня 2015 року.

27.08.2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_2 за 750 000 грн. придбав у власність квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 166,60 кв. м.

Відповідно до пункту 17 договору ОСОБА_3 , як дружина покупця, надала заяву про згоду на укладення цього договору, а 29.08.2011 року справжність підпису на заяві засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О. В.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано в електронному реєстрі 08.09.2011 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.02.2017 року.

Під час вчинення зазначеного правочину ОСОБА_2 не повідомив про свій намір придбати квартиру на праві особистої приватної власності. Належних та допустимих доказів того, що для купівлі вказаної квартири ОСОБА_2 були витрачені позичені у ОСОБА_5 грошові кошти позивач не надав, указавши в своїй позовній заяві, що вказана квартира придбана подружжям у спільну сумісну власність.

07.03.2014 року ОСОБА_8 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_3 набула у власність квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 100,10 кв.м.

Відповідно до п. 3 цього договору за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 2 400 000 грн.

Вказаний договір укладено за згодою чоловіка покупця - ОСОБА_2 на купівлю квартири, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій 07.03.2014 року засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Боднар Н.В.

13.05.2014 року ОСОБА_3 придбала у власність автомобіль марки BMW, модель Х5, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2014 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

20.02.2015 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за 350 000 євро придбали у спільну часткову власність у рівних частинах квартиру АДРЕСА_7.

Згідно з випискою з «Baltic International Bank» з мультивалютного банківського рахунку за період з 11.11.2014 року по 05.02.2016 року, відкритого на ім`я ОСОБА_2 , на вказаному мультивалютному банківському рахунку станом на 17.03.2015 року знаходилися грошові кошти у сумі 168 546 доларів США та 70 380,89 євро.

Також, сторонами не заперечувалося, що вони без згоди іншого з подружжя відчужили автомобілі Hyundai Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та Toyota Hihglander, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно зі звітами визначення ринкової вартості транспортних засобів, зі змістом яких погодилася представник ОСОБА_2 , ринкова вартість автомобіля Hyundai Santa FE становить 737 067,57 грн., а ринкова вартість автомобіля Toyota Hihglander - 746 597,09 грн.

Автомобіль Hyundai Santa FE був відчужений ОСОБА_3 , а автомобіль Toyota Hihglander - ОСОБА_2 . Загальний розмір грошових коштів, отриманих подружжям внаслідок продажу автомобілів становить 1 483 664,66 грн, частка кожного з них - 741 832,33 грн.

Мотоцикл Honda, модель GL1800, номерний знак НОМЕР_4 , ОСОБА_2 набув за особисті кошти після припинення ведення спільного господарства.

У свою чергу, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

За приписами ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до частини шостої статті 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

При цьому, відповідно до статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Таким чином, враховуючи встановлену законодавством презумпцію набуття подружжям майна у спільну сумісну власність, а також те, що сторонами за час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів придбання вказаного вище майна за рахунок особистих коштів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що обсяг спільно нажитого майна подружжя, наявного на час припинення спільного ведення господарства, складається з наступного майна: квартири АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_6 ; автомобіля марки BMW, модель Х5, позашляховик, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2014 року випуску; нерухомості, що складається з квартири В, комори, розташованої у під`їзді 17, корпус 9, житловий масив Ель Ембрухо Плайя у муніципалітеті Марбелья (Малага), Іспанія, грошових коштів у сумі 168 546 доларів США та 70 380,89 євро, які перебували на банківському рахунку.

Крім того, враховуючи те, що сторони не заперечували факту відчуження ними автомобілів Hyundai Santa FE та Toyota Hihglander без згоди іншого з подружжя, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що на підставі наданих звітів визначення ринкової вартості транспортних засобів, ОСОБА_3 має право на отримання від ОСОБА_2 4 764 грн. 76 коп. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобілі Hyundai Santa FE та Toyota Hihglander.

При цьому, слід зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 764 грн. 76 коп. грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобілі Hyundai Santa FE та Toyota Hihglander виконано, про що свідчить постанова державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві Гусєвою Я.А. про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2018 року (т. 4, а.с. 110, 111).

Щодо стосується вирішення питання про поділ квартири АДРЕСА_7, то слід зазначити наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, квартира АДРЕСА_7 придбана у період перебування сторін у шлюбі. Договором купівлі-продажу від 20.02.2015 року укладеним між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтверджено, що сторони купили цю квартиру з невід`ємною прибудовою до неї у рівних частках, відповідно до їхнього подружнього режиму володіння майном.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що зазначене майно є спільною власністю сторін та сторони визначили частки у цьому майні по 1/2 кожного ще на час набуття цього майна у власність, а тому висновок суду про те, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на вказану квартиру за наданими сторонами доказами та виходячи із заявлених позовних вимог є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Відповідно до ст. 61 цього Закону подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. Право, вибране згідно з частиною першою цієї статті, припиняє застосовуватися або змінюється за згодою сторін у разі зміни особистого закону або звичайного місця перебування того з подружжя, до особистого закону або звичайного місця перебування якого було прив`язане обране право. Нове право застосовується до правових відносин з моменту укладення шлюбу, якщо інше письмово не встановлено подружжям. У разі відсутності вибору права подружжям майнові наслідки шлюбу визначаються правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу.

Ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

За правилами ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Отже, враховуючи, що обидві сторони мають місце проживання в Україні, на час розгляду справи сторони визначили своє місцезнаходження/проживання на території України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про підсудність даної справи судам України.

Також, згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Встановивши, що розмір аліментів, присуджених за рішенням суду, у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. на місяць на одну дитину є достатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні.

З вказаними висновками суду першої інстанції також погодився й Верховний Суд у своїй постанові 03.06.2020 року по даній справі.

Разом з тим, у зазначеній постанові Верховний Суд, скасовуючи оскаржуване рішення та постанову Апеляційного Суду м. Києва від 12.06.2018 року, вказав на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження роз`яснення судом першої інстанції ОСОБА_3 права на призначення у справі експертизи про визначення вартості спільного майна подружжя.

Також, Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 року, передаючи дану справу на новий апеляційний розгляд, вказував, що у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов`язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому, враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.

У свою чергу, ч. 1 ст. 417 ЦПК України встановлено, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було заявлено клопотання про призначення у справі судової товарознавчої експертизи, на вирішення якої він просив поставити наступні питання:

- яка ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки BMW, модель X5, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , станом на дату проведення експертизи;

- яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 , станом на дату проведення експертизи;

- яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 , станом на дату проведення експертизи.

Разом з тим, згідно з наданим позивачем Висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 09.09.2020 року № 17862/20-42/22202/20-42 ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 станом на дату оцінку (28.08.2020 року) становить 6 224 231 грн. 00 коп.

З вказаним висновком експерта в частині визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_6 відповідач погодився.

У зв`язку з зазначеним та на виконання вимог ч. 1 ст. 417 ЦПК України 07.10.2020 року Київським апеляційним судом було призначено у справі судову товарознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено наступні питання: Яка ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки «BMW», модель Х5, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , станом на дату проведення експертизи?; Яка ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 , станом на дату проведення експертизи?

Згідно з Висновком експерта КНІСЕ від 09.12.2020 року за № 28515/20-54 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у справі ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля марки "БМВ", модель Х5, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_5 , станом на дату проведення експертизи складала 1 245 909 грн. 00 коп. з ПДВ.

У відповідності до Висновку експертів КНІСЕ від 01.03.2021 року за № 28516/20-42/28517/20-43 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи у справі ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 станом на дату оцінки - 16.02.2021 року складає 14 071 200 грн. 00 коп.

Отже, враховуючи вищевстановлені обставини справи, а також вказані висновки експертиз, загальна вартість майна, яке належить до спільної сумісної власності подружжя, складає 28 417 560 грн. 00 коп., з яких: 14 071 200 грн. 00 коп. - ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 ; 6 224 231 грн. 00 коп. - ринкова вартість квартири АДРЕСА_6 ; 1 245 909 грн. 00 коп. - ринкова вартість автомобіля марки "BMW", модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ; 4599687 грн. 76 коп., що за курсом НБУ станом на 13.07.2021 року еквівалентно 168 546,00 доларів США, - грошові кошти, які перебували на мультивалютному рахунку, закритому на час розгляду справи; 2 276 533 грн. 23 коп., що за курсом НБУ станом на 13.07.2021 року еквівалентно 70 380,89 євро, - грошові кошти, які перебували на мультивалютному рахунку, закритому на час розгляду справи.

За вказаних обставин, частка кожного у спільному майні подружжя складає 14 208 780,49 грн.

У свою чергу, відповідно до статті 71 СК України суд може ухвалити рішення щодо поділу майна в натурі. Такий спосіб застосовується до подільних речей, тобто речей, які можна поділити без втрати їх цільового призначення (стаття 183 ЦК України).

Суд може ухвалити рішення про присудження майна одному з подружжя з покладенням на нього обов`язку виплати другому з подружжя компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності (частини друга, четверта, п`ята статті 71 СК України). При цьому присудження такої компенсації можливе лише за згодою особи, яка її отримує, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такий спосіб застосовується відносно неподільних речей.

Суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об`єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість.

Крім того, як вже зазначалося вище, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передачу одному із подружжя з зобов`язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.

Як встановлено у судовому засіданні з пояснень сторін, на даний час склався наступний тривалий порядок користування означеним майном, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя: ОСОБА_14 користується квартирою АДРЕСА_6 , а ОСОБА_3 - квартирою АДРЕСА_5 та автомобілем марки "BMW", модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Крім того, як вже зазначалося вище, згідно з випискою з «Baltic International Bank» з мультивалютного банківського рахунку за період з 11.11.2014 року по 05.02.2016 року, відкритого на ім`я ОСОБА_2 , на вказаному мультивалютному банківському рахунку станом на 17.03.2015 року знаходилися грошові кошти у сумі 168 546 доларів США та 70 380,89 євро, які були зняті ОСОБА_2 .

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства щодо способів поділу майна, можливості їх комбінації, а також те, що у сторін склався тривалий порядок користування майном, колегія суддів, зважаючи на існуючий та тривалий спір між сторонами, вважає найбільш прийнятним та дієвим способом здійснити наступний поділ майна між ними:

- у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 , вартістю 6 224 231 грн. 00 коп.; право особистої власності на грошові кошти, які знаходились станом на 15.03.2015 року, на мультивалютному банківському рахунку № НОМЕР_6 , відкритому в "Baltic International Bank" на ім`я ОСОБА_2 , у розмірі 168 546,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.07.2021 року становить 4 599 687 грн. 76 коп., та 70380,89 Євро, що за курсом НБУ станом на 13.07.2021 року становить 2 276 533 грн. 23 коп.;

- у порядку спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право особистою приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 , вартістю 14 071 200 грн. 00 коп.; право особистої приватної власності на автомобіль марки "BMW", модель Х5, 2014 року, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 1 245 909,00 грн.

Також, оскільки загальна вартість майна, яка виділяється ОСОБА_2 , становить 13 100 451,99 грн., а ОСОБА_3 - 15 317 109,00 грн., колегія суддів, з огляду на те, що частка кожного у спільному майні подружжя складає 14208780,49 грн.. приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація різниці у вартості майна у розмірі 1 108 328 грн. 51 коп.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені судами при неоодноразовому розгляді даної справи, фактичні обставини, а також висновки ВС, викладені у постанові від 25.04.2018 року та від 03.06.2020 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення первісних та зустрічних позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року у справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ):

- право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_6 , вартістю 6 224 231 (шість мільйонів двісті двадцять чотири тисячі двісті тридцять одна) грн. 00 коп.;

- право особистої власності на грошові кошти, які знаходились станом на 15 березня 2015 року, на мультивалютному банківському рахунку № НОМЕР_6 , відкритому в "Baltic International Bank" на ім`я ОСОБА_2 , у розмірі 168 546,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13.07.2021 року становить 4 599 687 (чотири мільйони п`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 76 коп., та 70 380,89 Євро, що за курсом НБУ станом на 13.07.2021 року становить 2 276 533 (два мільйони двісті сімдесят шість тисяч п`ятсот тридцять три) грн. 23 коп.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ):

- право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 , вартістю 14 071 200 (чотирнадцять мільйонів сімдесят одна тисяча двісті) грн. 00 коп.;

- право особистої приватної власності на автомобіль марки BMW, модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 1 245 909 (один мільйон двісті сорок п'ять тисяч дев'ятсот дев`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) компенсацію різниці у вартості майна у розмірі 1 108 328 (один мільйон сто вісім тисяч триста двадцять вісім) грн. 50 коп.

У задоволенні інших вимог, пред'явлених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 22 липня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська