КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №2-3225/10 Головуючий у І інстанції Оладько С.І.
Провадження №22-ц/824/5009/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 19 січня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Київське регіональне управління» ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 30_07-01/07-МФ-МБ .

26 березня 2008 року було укладено між сторонами додаткову угоду №1 до кредитного договору № 30_07-01/07-МФ-МБ від 19 січня 2007 року, умовами якої пункти 3.2., 4.2., 4.3. було викладено в новій редакції.

Предметом даного договору є надання банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 23 760 доларів США з оплатою по процентній ставці 14 процентів річних.

Відповідно до п. 3.3. кредитного договору позичальник зобов`язувався щомісяця, в термін з «1» по «15» число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у розмірі 396 доларів США та нарахованими процентами, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості.

Позивач зазначає, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відповідно до п. 3.1. кредитного договору на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням із банком надавши відповідачу кредит.

В свою чергу, позичальник скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, систематично порушує виконання умов кредитного договору, про що попереджався кредитором.

За весь період дії кредитного договору відповідачем було сплачено: 7 623,24 доларів США на погашення основної суми боргу; 6 340 доларів США на погашення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом.

Станом на 12 липня 2010 року загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача перед позивачем складає 408 343,96 грн. і включає в себе: 16 136,76 доларів США 76 центів (за курсом НБУ 7,90 грн./1 дол. США - 127 541,72 грн.) - заборгованість по основній сумі кредиту; 2 593,68 доларів США (за курсом НБУ 7,90 грн./1 дол. США - 20 499,93 грн.) - заборгованість по нарахованих відсотках; 260 302 гривні 31 копійка - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування Кредитними коштами.

Також,позивач зазначає, що 19 січня 2007 року був укладений договір застави автомобіля, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В.

Забезпеченням виконання зобов`язань відповідача по кредитному договору між банком та позичальником є порука фізичних осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 оформлена, оформлено Договором поруки № 30_07-01/07-МФ-МБ-П/1 від 19 січня 2007 року та Договору поруки № 30 07-01/07-МФ-МБ-П/2 від 19 січня 2007 року.

На підставі викладеного, позивач просив суд першої інстанції стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 408343 грн. 96 коп.

29 травня 2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №30_07-01/07-МФ-МБ від 19 січня 2007 року в сумі 3 028 275 грн. 08 коп., стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №30_07-01/07-МФ-МБ від 19 січня 2007 року в сумі 3 028 275 грн 08 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №30_07-01/07-МФ-МБ від 19 січня 2007 року в сумі 3 028 275 грн. 08 коп.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати по 606 грн. 70 коп. із кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що з 2016 року представництво інтересів скаржника у даній справі здійснював ОСОБА_4 на підставі довіреності НАІ 663850 від 18 червня 2016 року зі строком дії до 18 червня 2018 року.

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_4 (том 2, а.с. 31-32: вх. № 15294 від 12 червня 2018 року) про розгляд справи 23 липня 2018 року без участі відповідача у справі та його представника, яку суд не мав враховувати при винесенні рішення 11 вересня 2018 року, оскільки на момент ухвалення рішення строк дії довіреності ОСОБА_4 закінчився.

Таким чином, скаржник стверджує, що не був повідомлений про розгляд Ірпінським міським судом Київської області даного позову, в матеріалах справи відсутні рекомендовані повідомлення про вручення скаржнику судової повістки у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України чи хоча б SMS-повідомлення повістки про виклик до суду на номер тел: , що зазначений у заяві від 12 червня 2018 року.

Щодо стягнення судом пені зазначає, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом 16 липня 2010 року, а представник скаржника - ОСОБА_4 заявляв про застосування позовної давності у спорі, то стягнення з боржника та поручителів заборгованості за пенею мало обмежуватися останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, тобто з 16 липня 2009 року до 16 липня 2010 року.

Тому Ірпінським міським судом Київської області при винесенні рішення у даній справі зроблено помилковий висновок про правомірність стягнення пені за період з 10 травня 2017 року по 10 травня 2018 року.

Згідно наданого позивачем роз`яснення методики обрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами (а.с. 27) за період дії Кредитного договору (з 19 січня 2007 року по 11 липня 2009 року) позичальником здійснено 38 платежів в погашення заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами на загальну суму 6 340,00 доларів США.

Якщо порівняти сплачені ОСОБА_2 відсотки за користування кредитними коштами з графіком зниження вартості заборгованості (Додаток № 1 до кредитного договору) з роз`ясненнями методики обрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами (а.с. 27), то прострочення сплати нарахованих щомісячних процентів відбулося вже починаючи з першого платежу. Систематичне порушення сплати ОСОБА_2 заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами почалося з 07 травня 2009 року, проте до суду банк звернувся лише 08 вересня 2010 року.

Крім того, до матеріалів справи позивачем долучено копію листа-вимоги про сплату заборгованості за договором від 24 жовтня 2008 року за вих. № 20/08-1626, згідно якого станом на 24 жовтня 2008 року боржник ОСОБА_2 не виконала свого обов`язку відносно внесення повних щомісячних платежів погашення заборгованості за кредитом, а тому сума заборгованості за договором становила 1552,83 дол. США. У даному листі банк визнає, що порушення позичальником умов кредитного договору мало місце ще до 24 жовтня 2008 року, проте з позовними вимогами до ОСОБА_1 як солідарного боржника банк звернувся лише 08 вересня 2010 року.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

ОСОБА_1 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати.

Представник ТОВ «АНСУ» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 січня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Київське регіональне управління» ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 30_07-01/07-МФ-МБ.

26 березня 2008 року було укладено між сторонами додаткову угоду №1 до кредитного договору № 30_07-01/07-МФ-МБ від 19 січня 2007 року, умовами якої пункти 3.2., 4.2., 4.3. було викладено в новій редакції.

Предметом даного договору є надання банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 23 760 доларів США з оплатою по процентній ставці 14 процентів річних.

Відповідно до п. 3.3. кредитного договору позичальник зобов`язувався щомісяця, в термін з «1» по «15» число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами у розмірі 396 доларів США та нарахованими процентами, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. Наведені обставини справи підтверджуються копією кредитного договору та додатків до договору (а.с.8-13).

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит у сумі 23760 доларів США, що підтверджується копією заяви відповідача на отримання готівки та квитанцією про видачу готівки (т. 1, а.с.20).

Відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання по кредитному договору №30_07-01/07-МФ-МБ від 19 січня 2007 року не виконує, станом на 10 травня 2018 року має заборгованість у сумі 3028275,08 грн., яка складається із:

- 11663,75 доларів США, що еквівалентно 305809,68 грн. - заборгованість по основній сумі кредиту;

- 13 545,24 доларів США, що еквівалентно 355143,16 грн. - заборгованість по нарахованих відсотках;

- 2367322,24 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами. Наведені обставини справи підтверджуються розрахунком заборгованості (т. 2, а.с. 4-9)

19 січня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Київське регіональне управління» ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 30_07-01/07-МФ-МБ-П/1, відповідно до якого ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання відповідати за належне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором № 30_07-01/07-МФ-МБ, що підтверджується копією договору поруки (т. ч, а.с.14-15).

19 січня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Київське регіональне управління» ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 30_07-01/07-МФ-МБ-П,відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання відповідати за належне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором № 30_07-01/07-МФ-МБ,що підтверджується копією договору поруки (т. 1, а.с.16-17).

Пунктом 2.1. договорів поруки встановлено, що у випадку невиконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п.5.1, 5-2 договору поруки № 30_07-01/07-МФ-МБ-П/1, порука припиняється із припиненням зобов`язання,що забезпечується нею. Порука припиняється також, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором або договором про відкриття кредитної лінії не заявив вимоги до поручителя. Порука припиняється з інших підстав,передбачених чинним законодавством України.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачами не виконуються належним чином зобов`язання щодо повернення кредитних коштів відповідно до укладених договорів.

Судова колегія не погоджується повною мірою з такими висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Разом з тим, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала в повному обсязі, що призвело до виникнення у останньої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11663,65 доларів США. Оскільки, з метою забезпечення виконання основного зобов`язання були укладені договори поруки між банком та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , то останні несуть солідарну відповідальність разом з боржником за неналежне виконання зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, як це передбачено умовами п. 2.1 договорів поруки, а також узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 554 ЦК України, якими передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Твердження ОСОБА_1 про те, що позивачем не було у шестимісячний строк пред`явлено вимогу до поручителя, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2008 року і ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 , як поручителям, були надіслані вимоги щодо сплати щомісячних платежів у розмірі 1552,83 долари США (т. 1, а.с. 22-23). Останнє внесення ОСОБА_2 грошових коштів на погашення кредиту було здійснено у жовтні 2010 року (згідно розрахунку заборгованості (т. 2, а.с. 5)), а з позовом банк звернувся до боржника та поручителів у вересні 2010 року, тобто банк скористався правом пред`явлення вимоги до дня настання строку виконання основного зобов`язання, а тому вимоги банку щодо солідарного стягнення основної суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо нарахування відсотків після закінчення строку дії договору

Як вбачається з матеріалів справи та п. 3.2 кредитного договору № 30_07-01/07-МФ-МБ від 19 січня 2007 року, позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 18 січня 2012 року.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу та проценти від простроченої суми.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що банк 08 вересня 2010 року звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителів заборгованості за кредитним договором всієї суми кредиту, тим самим банк змінив порядок, умови і строк виконання зобов`язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками та пенею.

Звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до позичальника з вимогою про дострокове виконання кредитного договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Зазначене узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові суду від 31 січня 2019 року у справі №383/869/14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаному рішенні наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Таким чином, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У постанові суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Зазначені правові висновки були враховані у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №383/869/14, від 10 лютого 2021 року у справі №331/3410/16-ц, від 30 червня 2020 року у справі №717/1223/17-ц.

Разом з тим, як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору, тобто після 18 січня 2012 року, та до травня 2018 року (до моменту подання заяви про збільшення позовних вимог), що суперечить умовам договору та вимогам чинного цивільного законодавства України, яке передбачає, що право нарахування відсотків після закінчення строку дії можливе лише у випадку коли таке нарахування було передбачено умовами договору.

Отже, згідно наданого суду розрахунку станом на 01 травня 2018 року заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами становила 13545,24 доларів США.

З урахуванням того, що банк 08 вересня 2010 року звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитом, а строк дії договору закінчився 18 січня 2012 року нарахування відсотків припинилося. Таким чином, банк має право на стягнення лише тієї суми відсотків за користування кредитом, яка була нарахована до 18 січня 2012 року включно.

Так, згідно наданого розрахунку вбачається, що сума нарахованих до погашення відсотків за період з 10 лютого 2007 року по 18 січня 2012 року становила 12181,64 доларів США. Сума сплачених відсотків за користування кредитними коштами становить 9091,58 доларів США, таким чином заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами становить 3090,06 доларів США.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції доходить висновку про можливість стягнення з відповідачів саме 3090,06 доларів США - заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами.

Щодо нарахування пені після закінчення строку дії договору

Аналогічними висновками суду апеляційної інстанції є висновки щодо припинення права банку на нарахування пені після звернення до суду з позовом про солідарне стягнення з боржника та поручителів заборгованості за кредитним договором всієї суми кредиту, оскільки банк змінив порядок, умови і строк виконання зобов`язання щодо повернення всієї суми кредиту з нарахованими відсотками та пенею.

Відповідно до п. 6.1. кредитного договору №30_07-01/07-МФ-МБ від 19 січня 2007 року за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати відсотків, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Так, згідно наданого суду розрахунку заборгованості банком було нараховано пеню за прострочення погашення основної заборгованості по кредиту за період з 10 травня 2017 року по 10 травня 2018 року у розмірі 1135238,26 грн. та нараховано пеню за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами за період з 10 травня 2017 року по 10 травня 2018 року у розмірі 1232083,98 грн.

Однак судом апеляційної інстанції не може бути взято до уваги наведений розрахунок заборгованості з урахуванням такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦПК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції заявляв про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Однак, банк звернувся до суду 08 вересня 2010 року, тобто після того, як боржник у липні 2010 року допустив прострочення чергового платежу, таким чином банк звернувся до суду з позовом з дотриманням позовної давності за вимогами про стягнення суми кредиту та відсотків за користування кредитом.

Разом з тим, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в межах річного строку позовної давності.

Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов`язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду.

Окрім того, умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачали, що позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням умов договору пеня у цьому випадку має обчислюватися і стягуватися в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні пеня повинна обчислюватися щоденно (на момент щоденного прострочення зобов`язання).

Такі ж правові висновки щодо правил проведення розрахунку пені за прострочене зобов`язання, виражене в іноземній валюті, викладені у постановах Верховного Суду від 23 листопада 2018 року у справі № 922/4404/17 та від 06 березня 2019 року у справі № 916/4692/15.

З урахуванням того, що наведений позивачем розрахунок заборгованості не може бути врахований судом, оскільки нарахування пені здійснювалось поза межами річного строку, що перебував зверненню до суду з позовом, то суд апеляційної інстанції наводить свій розрахунок заборгованості.

Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання щодо повернення основної суми заборгованості

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
11663,65длр.08.09.200908.09.2010

Процентна ставка пені:Розмір пені у відсотках на рік

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Вказаний відсоток: 1% на рік

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
08.09.200907.06. 352.2910.2512 396.06
08.06.201007.07.22.299.51263.30
08.07.201009.08.22.298.51289.63
10.08.201008.09.22.297.751263.30
Всього: 3 212.30

Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 3 212,30 грн.

Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
3090,06длр.08.09.200908.09.2010

Процентна ставка пені:Розмір пені у відсотках на рік

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Вказаний відсоток: 1% на рік

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
08.09.200907.06.23.7310.251634.14
08.06.201007.07.3.739.5169.69
08.07.201009.08.3.738.5176.65
10.08.201008.09.3.737.75169.69
Всього: 850.16

Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 850,16 грн.

Отже, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку про можливість стягнення з відповідачів пені за прострочення виконання зобов`язань щодо сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 4062,46 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення про дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси відповідача ОСОБА_1 представляв за довіреністю ОСОБА_4 , строк дії довіреності до 18 червня 2018 року. (т. 1 а.с. 77)

Згідно з розписки, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_4 був належним чином повідомлений про дату судового засідання, що було призначено на 23 липня 2018 року.

12 червня 2018 року на адресу суду першої інстанції представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було надіслано заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника (т. 2, а.с. 31-32).

23 липня 2018 року представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, розгляд справи було відкладено на 11 вересня 2018 року, відповідно 11 вересня 2018 року судом було здійснено розгляд справи за відсутності відповідача та його представника.

З урахуванням викладеного, твердження ОСОБА_1 про те, що суд не повинен був приймати заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, подану ОСОБА_4 , оскільки його повноваження закінчилися, не можуть бути враховані судом, оскільки вказана заява була подана до суду 12 червня 2018 року, а строк дії довіреності закінчився 18 червня 2018 року, тобто ОСОБА_4 мав процесуальну можливість звертатися до суду із заявами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі, оскільки були відсутні відомості в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців також не можуть бути враховані судом, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перебувають в стані припинення з 12 січня 2016 року та було призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а тому відсутні підстави стверджувати, що в Реєстрі були відсутні відомості про позивача, як про те було зазначено в заяві про закриття провадження у справі.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 та 3 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Таким чином, суд апеляційної інстанції допускає стягнення основної суми боргу та відсотків за користування кредитними коштами у валюті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 11663,65 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3090,06 доларів США та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та відсотків за його користування у розмірі 4062,46 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково, судовий збір вираховуватиметься пропорційно до частини задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з позовом ціна позову була заявлена в розмірі 408343,96 грн., відповідно на момент звернення до суду з позовом слід було сплатити судовий збір у розмірі 1700 грн.

29 травня 2018 року було подано заяву про збільшення позовних вимог та заявлена ціна позову становила 3028275,08 грн.

З урахуванням того, що на день подання заяви про збільшення позовних вимог діяв Закону України «Про судовий збір», то позивачу слід було б доплатити судовий збір у розмірі 43723 грн. 13 коп. = ((45424,13 - 1700), де 45424,13 - ставка судового збору, що підлягала сплаті відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на час подання заяви про збільшення позовних вимог, а 1700 - сплачена сума судового збору при зверненні до суду з позовом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Станом на 28 травня 2018 року офіційний курс НБУ гривні до долару становить 26,219038 грн.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів заборгованості на загальну суму 14753,71 доларів США, що еквівалентно 386828,08 грн., за курсом НБУ станом на день подання заяви про збільшення позовних вимог та пені у розмірі 4062,46 грн., то загальна сума стягнення у гривні становить 390890,54 грн.

Так, позовні вимоги задоволені на 12,9 % = ((390890,54/3028275,08)*100), де 3028275,08 - заявлена ціна позову, а 390890,54 - сума в гривні, що підлягає стягненню.

Відповідно за звернення до суду з позовом з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі по 566 грн. 67 коп. з кожного, оскільки позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1700 грн., а також стягнути з відповідачів в дохід держави судовий збір у розмірі по 1386 грн. 57 коп. з кожного, оскільки позивачем після збільшення позовних вимог не було доплачено судовий збір відповідно до вимог чинного законодавства.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою, то з позивача слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог апеляційної скарги. Зокрема, в розмірі 8789 грн. 57 коп. = ((68136,20*12,9)/100).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 вересня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», заборгованість за кредитним договором у розмірі 11663,65 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 3090,06 доларів США та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та відсотків за його користування у розмірі 4062,46 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в дохід держави судовий збір в розмірі 8789 грн. 57 коп.

Стягути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі по 566 грн. 67 коп. з кожного.

Стягути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі по 1386 грн. 57 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: