Справа № 459/955/21
Провадження № 2/459/566/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковського А.І.

з участю секретаря судового засідання Ганас К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення юридичного факту та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

29.03.2021 р. заявниця звернулася у суд із вищевказаною заявою, у якій просить встановити факт, що її вимушене переселення в жовтні 2014 року з окупованої території Донецької області відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерацією частини території Донецької області та просить стягнути з Російської Федерації в її користь 1156179,50 грн. відшкодування моральної шкоди, що еквівалентна 35 000 євро.

Ухвалою судді від 01.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

30.04.2021 підготовче судове засідання відкладалося для повторного виклику відповідача.

31.05.2021 закрито підготовче провадження, справу було призначено до судового розгляду по суті.

16.07.2021 відповідач в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не подав, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

16.07.2021 представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши доводи позовної заяви та матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків, виходячи з таких мотивів.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В силу частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначається статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлюється особливий правовий режим на цій території, визначаються особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України «Про міжнародне приватне право», який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.

Разом із тим, статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Як передбачено частиною четвертою статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема в якості відповідача.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Таким чином, бути відповідачем в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Оскільки позов пред`явлено до іноземної держави, яка має в Україні судовий імунітет, а отже необхідна наявність її згоди висловленої через уповноважених осіб або компетентні органи на участь у цивільній справі в якості відповідача.

Разом з цим, статтею 4 ЦПК України закріплено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (а отже, і рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості).

Незважаючи на відкриття судом провадження у цій справі у квітні 2021 року, надісланням відповідачу процесуальних документів у справі (копій позовної заяви з додатками, судових повісток тощо), згода Російської Федерації на розгляд даного спору в судах України через уповноважених осіб або компетентні органи висловлена не була, а відсутність такої згоди унеможливлює розгляд даної справи в судах України в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року в справі № 711/17/19 (провадження № 61-10776св19), а також у його постанові від 03 червня 2020 року в справі №357/13182/18 (провадження № 61-12202св19), де Верховний Суд вказує, що відмовивши у відкритті провадження у справі безпосередньо після надходження позовної заяви, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані особливості участі іноземної держави у цивільній справі в якості відповідача та в порушення наведених норм права перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі не надіслав відповідачу позовну заяву із додатками і не з`ясував, чи наявна згода Російської Федерації, висловлена через уповноважених осіб або компетентні органи, на розгляд даного спору в судах України. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесі України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Оскільки в силу вищезгаданих норм законодавства та фактичних обставин дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд приходить до висновку про закриття провадження у справі.

При цьому, суд роз`яснює позивачеві, що даний цивільно-правовий спір не належить до юрисдикції національних судів, оскільки позов пред`явлено до іноземної держави, яка має в Україні судовий імунітет та не надала відповідної згоди на розгляд цього спору в судах України. Однак для захисту своїх прав, позивач вправі звернутися до Європейського суду з прав людини.

Ураховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 8, 12, 13, 19, п.1 ч.1 ст. 255, 256, 259, 260, 261, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення юридичного факту та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту цієї ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали складено: 20 липня 2021 року

Суддя: А. І. Жураковський