Дата документу 23.03.2021 Справа № 334/2264/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2264/20 Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т. Ф.
провадження № 22-ц/807/828/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву № б/н від 01.02.2017р. та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 500,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Отже, при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.04.2020р. має заборгованість у розмірі 11 782,76 грн., з яких: 5 918,36 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2 067,84 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит (ст. 625ЦК України); 2 759,29 грн. пеня; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина); 537,27 гривень штраф (процентна складова).

У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена, тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом в сумі 11 782,76 грн. та витрати банку по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.02.2017 року в розмірі 5 918,36 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1055,81 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду матеріалам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовено, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції, погодженій НБУ 06.09.2019 року, є державним банком та правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «ПриватБанк».

Судом встановлено, що 01.02.2017р. ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 500,00 грн.

Банк вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява клієнта разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» а також «Тарифами банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Позивач зазначив, що у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 20.04.2020р., яка становить 11782,76 грн., з яких: 5918,36 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2067,84 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит (ст..625ЦК України); 2759,29 грн. пеня; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 537,27 гривень штраф (процентна складова), що підтверджується, на думку банку, наданим ним розрахунком заборгованості.

До кредитного договору банком додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", яка підписана сторонами, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Оцінивши вказані документи, суд дійшов наступного.

Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 01 лютого 2017 року (а.с. 22). У цій Анкеті-заяві не зазначено про обраний відповідачем вид послуг або вид і тип кредитної картки, а також не вказано суму кредитного ліміту, не визначено процентної ставки по кредиту, комісії, а також розмір пені і штрафу.

Так, у вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

При цьому, суд зазначив, що Анкета-заява не містить посилань на конкретні умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, інших умов кредитного договору, а Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку суд не визнав складовими кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем.

Зважаючи на вказані обставини та посилаючись на правовий висновок у постанові ВП ВС від 03.07.2019р.(провадження № 14-131цс19), суд задовольнив лише вимоги позивача щодо стягнення фактично отриманих та не повернутих коштів в розмірі 5 918,36 грн.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що відсутність підпису позичальника під Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами не означає, що відповідач не ознайомлений з ними, а також, що він не приєднався до них, оскільки укладений у такій формі договір саме є договором приєднання.

Перевіривши вказані доводи, колегія дійшла наступного.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо розміру і порядку нарахування процентів, пені, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 01 лютого 2017 року, посилався також на "Умови та правила надання банківських послуг", "Правила користування платіжною карткою" і "Тарифи банку", як невід`ємні частини спірного договору.

Але колегія суддів погоджується із оцінкою, наданою цим документам судом першої інстанції, та зробленим на її підставі висновком, що позивачем не підтверджено укладення кредитного договору саме на тих умовах, які заявлені банком у позовній заяві.

У заяві-анкеті зазначено, що ОСОБА_1 згоден із тим, що ця заява разом із

Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які погодився отримати шляхом роздрукування з сайту банку.

Водночас, банк додав лише витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 30 днів пільгового періоду, "Універсальна", 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" (а.с. 23).

Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими витягом з Тарифів та витягом з Умов та правил надання банківських послуг ознайомлений ОСОБА_1 та погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, на що зверталась увага судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати беззаперечною складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ним нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відтак, суд правильно визнав, що доведеною в такому випадку є лише сума кредиту, яка фактично використана відповідачем, але не повернута банку, тому стягнув її з відповідача на користь банку. Отже, сума заборгованості по пені і штрафам в такому разі стягнута бути не може, оскільки ставка пені, розмір штрафів та взагалі їх нарахування не узгоджені між сторонами у справі.

В скарзі банку також зазначається, що, попри застосування судом правового висновку, висловленого у постанові ВП ВС від 03.07.2019р., ним не звернуто уваги, що у цій же постанові касаційний суд вважає, що позичальник, який не своєчасно повернув суму позики, зобов`язаний сплатити кредитору грошову суму з урахуванням приписів статті 625 ЦК України, але суд відмовив у цих вимогах банку, взагалі не вмотивувавши підстави такої відмови.

З цього приводу Велика Палата ВС 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і не договірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України.

Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомір-

но, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, після спливу строку виконання зобов`язання, наступає відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України, згідно до положень якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або судом.

Колегією встановлено, що банк, пред`являючи вимоги про погашення існуючої заборгованості по кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 2067,84 грн.

Такі відсотки банк визначав як обумовлені Умовами та правилами надання банківських послуг та визначив їх розмір у ставці 84 % - для картки «Універсальна. Голд».

Між тим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг не визнано складовою договору, укладеного між сторонами на підставі анкети-заяви від 01.02.2017р., то і обумовлену ними ставку відсотків відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 84 % не можна застосовувати як неузгоджену.

Що стосується можливості нарахування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, за ставкою, передбаченою цією нормою у розмірі 3 %, то в даному випадку вона не може бути застосована, оскільки судом визначено, та колегія погоджується з цим, що строк повернення кредиту у анкеті-заяві не визначався, а тіло кредиту було стягнуто на підставі ч. 2 статті 530 ЦК України на вимогу кредитора. Тому право на застосування статті 625 ЦК України за ставкою 3 % у позивача ще не настало, оскільки його вимоги задоволені рішенням суду, у випадку невиконання якого і виникне відповідне право у банку як у стягувача.

З огляду на все вище наведене, колегія вважає, що суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених банком вимог і на підставі доказів, поданих позивачем, і прийшов до аргументованого висновку лише про часткове задоволення вимог АТ Комерційний банк "ПриватБанк" в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі5 918,36 грн.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги АТ Комерційний банк "ПриватБанк" суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 23 березня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.