Справа № 159/2347/21
Провадження № 2/159/739/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.
в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,
розглянувши в м. Ковелі Волинської обл. в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
Позивач 21.04.21 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у частці від всіх видів заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/3 частка, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що шлюб сторін укладено 27.04.12 р.. За час шлюбу у сторін народилось двоє вказаних вище спільних дітей. На даний час сторони спільно не проживають. Останні 3 міс. відповідач спільних неповнолітніх дітей сторін не утримує. Вона на даний час перебуває по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, має інвалідність 3 гр., її доходи є незначними. Таким чином самостійно забезпечити належне утримання дітей вона змоги не має. Відповідач має задовільний стан здоров`я, не має інших утриманців, з 14.04.20 р. служить у збройних силах за контрактом. Покликаючись на ст. 180, 181, ч. ч. 1, 2 ст. 182, ст. 191 СК України, просить позов задовольнити.
Провадження у справі було відкрито 26.05.21 р. за ухвалою судді.
Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем було отримано під розпис 24.06.21 р..
02.07.21 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання сина відмовити, а у частині позову про стягнення аліментів на утримання дочки позов задовольнити частково стягнувши аліменти у розмірі 1/6 частки. Відповідач зазначив, що позивач не утримує спільних неповнолітніх дітей самостійно, так як за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 25.09.14 р. у справі № 159/5 678/14 ц провадження № 2/159/1 299/14 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 400 грн щомісяця. На даний час відповідно до ст. 182 СК України він сплачує на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично 1 200 грн у примусове виконання рішення суду. Тому позов в цій частині підлягає до закриття відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Він є учасником бойових дій. Відповідно до мед карти № 23РД45РБ він протягом червня 2021 р. лікувався, реабілітовувався у зв`язку отриманою травмою, що, відповідно до довідки ВЛК Війського Клінічного центру Західного регіону МОУ пов`язана з проходженням військової служби. За даними виписного епікрізу № 3 552 з мед карти стацхворого, він лікувався стаціонарно з 25.05.21 р. по 04.06.21 р. у зв`язку з травмою; отримав рекомендацію оперативного втручання 25 та 26 травня 2021 р. та він припинив добровільно утримувати неповнолітню дочку у зв`язку з перенесеними операціями після травм. На даний час він перебуває у відпустці за станом здоров`я, доходу не має, кошти витратив на лікування травм та їх наслідків. Тому може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/6 частки доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначає, що позивач доказів на обгрунтування вимог в частині розміру аліментів не надала.
Копію відзиву з доданими до нього документами позивач отримала під розпис 07.07.21 р..
12.07.21 р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, обґрунтована тим, що 15.01.18 р. за постановою держвиконавця виконавчий документ виконавчий лист № 159/5 678/14 ц їй повернутий на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою. Відповідач добровільно коштів на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін не надає з березня 2021 р., хоча лікування, реабілітація та нагляд лікаря мали місце протягом червня 2021 р.. травма носить тимчасовий характер, не має значення при вирішенні спору.
Копію відповіді позивача на відзив на позовну заяву відповідач отримав під розпис 19.07.21 р..
19.07.21 р. відповідач подав до суду заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву, обґрунтоване тим, що хоча позивач покликається на відкликання виконавчого листа, виданого на виконання рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 25.09.14 р. у справі № 159/5 678/14 ц провадження № 2/159/1 299/14 про стягнення аліментів з нього на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 400 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття під час його примусового виконання, однак, за законом має право та можливість пред`явлення цього виконавчого документа до виконання протягом усього періоду, на який присуджено платежі, тобто, до 2030 р.. Тому такі доводи є безпідставними. Він фактично добровільно сплачує аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, так як з 01.12.20 р. є учасником бойових дій та кошти змушений був витрачати на відновлення свого здоров`я. Розмір аліментів, про який просить позивач, позбавляє його можливості належно утримувати себе, лікуватись після травм, та, відповідно, працювати та отримувати більший доход. Просить позов відхилити частково як незаконний, а у частині вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина закрити.
Клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін задоволене ухвалою суду від 26.07.21 р..
Суд, дослідивши докази, зібрані у справі в частині вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки сторін, приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки сторін підставний та підлягає до часткового задоволення.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Та обставина, що сторони перебувають у шлюбі з 27.04.12 р., стверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого тоді ж Поворською сільрадою Ковельського району Волинської області та відповідачем не оспорюється.

Згідно з копіями свідоцтв про народження неповнолітніх дітей сторін, виданого 27.09.18 р., вище зазначені спільні неповнолітні діти сторін народжені за час шлюбу сторін, що відповідачем також не оспорюється.

Відповідно до копії паспорта позивача, вона проживає у АДРЕСА_1 .

Доказів того, що спільна неповнолітня дочка сторін проживає на даний час спільно з нею, позивач суду не надала.
Однак суд враховує вік цієї дитини та враховує, що ця обставина відповідачем визнається та не оспорюється і вважає доведеним, що позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Оскільки сторони добровільно не домовились про утримання спільної неповнолітньої дочки, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідач проживає окремо від позивача та спільної неповнолітньої дочки сторін, належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, отже, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка також проживає разом із цією дитиною.
Таким чином позовні вимоги щодо присудження на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дочки сторін є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення.
Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з такого.
Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Даних про те, що відповідач служить та має сталий доход, а також про розмір такого доходу; про наявність у відповідача іншого майна, що могло б бути взяте судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, - позивачем суду також не надано.
Разом з тим відповідачем подано до суду копію довідки ВЛК Війського медичного клінічного центру Західного регіону МО України № 480/1 від 01.06.21 р., згідно з текстом якої слідує, що відповідач, дійсно, є солдатом військової служби за контрактом, служить у в/ч № НОМЕР_1 з квітня 2020 р., а тому він має сталий доход.
Як слідує з копії вказаної вище довідки, копії виписного епікрізу № 3 552 із медкарти стацхворого від 04.06.21 р., відповідач 22.05.21 р. отримав травму, що пов`язана з проходженням військової служби, лікувався стаціонарно з 25.05.21 р. по 04.06.21 р., мав потребу у медичному спостереженні до 15.06.21 р..
Тому доводи позивача про те, що відповідач не має проблем із здоров"ям, на увагу суду не заслуговують та спростовуються вищенаведеними меддокументами. Разом з тим суд враховує, що відповідач виписаний із стаціонару у задовільному стані.
Відповідач, покликаючись у своєму запереченні проти позову на недостатність коштів, які має витрачати у даний період часу і на своє лікування; відсутність доходу, разом з тим доказів того, що він доходу не отримує, чи що розмір його доходу є незначним чи недостатнім для утиримання неповнолітньої дитини, суду не надав.

Тому суд вважає встановленим у судовому засіданні, що відповідач має сталий доход та зауважує, що при проходженні служби за контрактом військовослужбовці, відповідно до чинного законодавства мають соціальний пакет у складі гарантованого мінімального грошового забезпечення; безкоштовного медичного обслуговування у військових лікувальних частинах (закладах) ЗС України; пільгового санаторно - курортного лікування тощо, та зазначає, що покликання відповідача про те, що у зв`язку з лікуванням та реабілітацією він має потребу утримувати себе власними коштами, документально не підтверджене.
Однак з огляду на те, що відповідач переніс оперативне втручання у зв`язку з отриманою травмою, лікувався та перебував у відпустці за станом здоров`я з 05.06.21 р. по 04.07.21 р., він є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування не надано, на його утриманні є ще одна неповнолітня дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає, що відповідач має обов`язок, можливість сплачувати аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у частці від усіх видів його доходу, однак, у розмірі, меншому, ніж той, про який зазначає позивач у своїй позовній заяві.

При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною.
За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у частці 1/6 - всіх видів заробітку (доходу) відповідача - щомісячно.
При цьому суд враховує, що ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 1 921 гривня, з 1 липня 2 013 гривень, з 1 грудня 2 100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2 395 гривень, з 1 липня 2 510 гривень, з 1 грудня 2 618 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а не від моменту пред`явлення позову, як про це просить позивач у своїй позовній заяві.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, а відповідач є учасником бойових дій, що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 01.12.20 р., а тому - звільнений він сплати судових витрат за Законом, судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 125, 180 184 СК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Ковеля Волинської області, паспорт серії НОМЕР_3 , і. н. НОМЕР_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_5 , і. н. НОМЕР_6 , на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 1/6 частці від всіх видів його доходу (заробітку), але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.04.21 р. та продовжуючи до досягнення дитиною повноліття.
В решті позову відмовити.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_5 , і. н. НОМЕР_6 ,проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_3 ,проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий:І. М. Логвинюк