справа №176/924/21
провадження №2/176/495/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

23 липня 2021 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Крамар О.М.,

з участю секретаря судових засідань Яценко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, в м. Жовті Води, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2021 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обгрунтування свого позову позивачка посилалась на те, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.11.1993 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого держаним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О. за реєстраційним номером 41 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.01.2018 року.

У даному житловому приміщенні вона зареєстрована та проживає з березня 1990 року. Окрім неї, в квартирі зареєстровані: її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та онук - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приблизно у 2003 році відповідач ОСОБА_2 забрав свої речі та добровільно покинув квартиру, виїхавши за межі міста. У літку 2019 року відповідач ОСОБА_3 також забрав свої речі та добровільно покинув квартиру, виїхавши за межі міста.

Із зазначеного часу і до сьогоднішнього дня відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у спірному житловому приміщенні, не користуються ним, як житловою площею, витрати по утриманню квартири не несуть, комунальні послуги не сплачують, квартирою не цікавляться, ніякого майна відповідачів у квартирі немає. Фактично їх реєстрація за даною адресою має формальний характер.

На даний час реєстрація відповідачів створює перешкоди у користуванні належною їй квартирою, оскільки вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію, на яку вона має право, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, а відсутність відповідачів позбавляє її можливості надати інформацію про їх доходи. Крім того, вона змушена сплачувати комунальні платежі з урахуванням їх реєстрації, що позначається на її матеріальному стані, а у разі відчуження квартири, реєстрація в ній відповідачів буде цьому перешкодою.

Також зазначила, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому порядку безвісті відсутніми чи померлими не визнавалися, житлове приміщення залишили добровільно, будь - яких перешкод в користуванні житлом вона їм не чинила, а відповідачі, в свою чергу, з цього питання до суду або правоохоронних органів не зверталися.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не проживають у ній понад один рік без поважних причин, вважає, що вони втратили право користування вказаним житлом.

Тому вона звернулася з даним позовом до суду та просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_2 .

В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України було витребувано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів.

15.06.2021 року надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 червня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання на 08 год. 30 хв. 09 липня 2021 року.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.07.2021 року розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, призначений на 08-30 год. 09.07.2021 року, у зв`язку з першою неявкою відповідачів, було відкладено на 08 год. 30 хв. 23 липня 2021 року.

23.07.2021 року позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи є заява позивача ОСОБА_1 , в якій просила розглядати справу за її відсутності. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

23.07.2021 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію позовної заяви та додатків до неї, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. На адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» /адреса місця реєстрації відповідачів/. Заперечень щодо розгляду справи у хї відсутності не надійшло. Відзив на позов відповідачі, кожен окремо, не подали.

Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, ухвалив відповідност. 280 ЦПК України, проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, зареєстрованим в Жовтоводському бюро технічної інвентарізації за №22, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 січня 2018 року, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.01.2018 року. /а.с.5-6,8,10/

Відповідно до довідки про склад сім`ї №1/1-1259 від 27 травня 2021 року в квартирі АДРЕСА_2 значаться зареєстрованими відповідачі у справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ./а.с.13/

Згідно акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 03 червня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2003 року фактично не проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з липня 2019 року фактично не проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ./а.с.14/

З зазначеного часу і по день розгляду справи відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні, не користуються ним, як житловою площею, витрати на утриманню квартири не несуть, комунальні послуги не сплачують, квартирою не цікавляться, ніякого майна відповідачів у квартирі немає. Фактично їх реєстрація за даною адресою має формальний характер.

На даний час реєстрація відповідачів створює перешкоди у користуванні належною позивачу квартирою, оскільки остання позбавлена можливості оформити житлову субсидію та розпорядитися майном шляхом відчуження і несе зайві витрати по утриманню житла.

Відповідачі житлове приміщення залишили добровільно, будь-яких перешкод у користуванні житлом позивач їм не чинила, а відповідачі, в свою чергу, з цього питання до суду або до правоохоронних органів не зверталися.

У зв`язку з цим, позивач змушена звернутися до суду та просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За правилами, встановленими частиною 2 статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, окрім іншого, на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, з цього слідує, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року (справа № 6-57цс11).

Враховуючи те, що відповідачі не є власниками житла, понад один рік без поважних причин у спірній квартирі не проживають, оплату житлово - комунальних послуг не здійснюють, витрати по утриманню квартири не несуть, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір віднести за рахунок позивача.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 72, 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 317, 321, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 128, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку , встановленому ЦПК України в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено 23.07.2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя