___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/947/718/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021

08.07.2021 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Літвінової І.А.

за участю:

секретаря судового засідання - Молодова В.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача та третьої особи адвоката Пудлінської Л.І.,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Полякова І.В.,

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одеса цивільну справу № 520/14782/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , Одеська міська Рада, Київська района адміністрація Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 за остаточною редакцією позовних вимог просить суд усунути їй перешкоди в користуванні квартирою під АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести за власні кошти самовільно споруджену двоповерхову споруду, розташовану в АДРЕСА_2 , та привести до попереднього стану. Свої позовні вимоги позивач аргументував тим, що діями відповідачів з проведення робіт, належною відповідачам будівлею літньої кухні літ. «В» по АДРЕСА_2 , яку відповідачі перебудували у житловий будинок, створюються перешкоди в реалізації належної їй власності - квартири.

У судовому засіданні представник позивача та третьої особи підтримав раніше заявлений позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Поляков І.В. проти задоволення позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

За результатами розгляду справи судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири під АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 2000 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками 14/100 домоволодіння по АДРЕСА_2 , які скаладаються з літ «А» - жила -10, 5 кв.м., кухня 7, 5 кв.м., коридор 7, 9 кв.м., літ. «Б» - сарай, літ. «В» - літня кухня, що розташовані на земельній ділянці площею 73 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2013 року, додаткового договору до договору купівлі-продажу про повний розрахунок від 18.07.2013 року.

Позивачами до матеріалів справи надані докази проведення перевірок уповноваженими органами, залученими до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. Перевірками встановлено факт проведення робіт відповідачами за спірною адресою.

Відповідачем по справі самостійно замовлено та долучено до матеріалів справи висновок № 010/19 експертного будівельно-технічного дослідження від 08.05.2019 року, експерт - ОСОБА_5 .

Перед експертом відповідачем ОСОБА_3 ставилися наступні питання:

1. До якого типу будівель (кухня, житловий будинок, котедж, тощо) на час проведення експертизи можна віднести реконструйовану будівлю літньої кухні літ. «В» по АДРЕСА_2 .

2. Чи відповідає будівля (по типу, встановленому при відповіді на перше питання) по висоті, складу та площі приміщень, поверховості та використаним будівельним матеріалам вимогам будівельних норм, що пред`являються до даного типу будівель.

3. Визначити, чи порушує реконструйована будівля літньої кухні літ. «В» по АДРЕСА_2 , умови інсоляції квартири АДРЕСА_1 .

Експертом ОСОБА_5 надані наступні відповіді на поставлені питання:

1.Враховуючи, що на час проведення експертизи реконструйована будівля літньої кухні літ. «В» по АДРЕСА_2 , не відповідає вимогам чинних норм у галузі будівництва, які пред`являються до житлових будинків, зазначену будівлю можна віднести до допоміжних будівель.

2.Вимоги державних будівельних норм щодо висоти, складу, площі приміщень та поверховості будівель пред`являються до житлових будинків та не поширюються на допоміжні будівлі. Основні вимоги, які пред`являються до будівель, у тому числі до допоміжних будівель це їх надійність та конструктивна безпека. Реконструйована будівля літньої кухні літ. «В» по АДРЕСА_2 , знаходиться у задовільному технічному стані. Зазначена будівля відповідає вимогам державних будівельних норм щодо її надійності та конструктивної безпеки.

3.Реконструйована будівля літньої кухні літ. «В» по АДРЕСА_2 , не порушує умов інсоляції квартири АДРЕСА_3 , при цьому нормативна тривалість інсоляції квартири АДРЕСА_3 , забезпечена.

Інші експертні висновки в матеріалах справи відсутні, сторонами та учасниками справи не надавались.

Суд окремо надає характеристику дій сторін з приводу призначення та виконання ухвали суду про призначення судової будівельно-технічної експертизи по справі.

Провадження у цивільній справі № 520/14782/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні майном відкрите ухвалою судді від 12.12.2017 року за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 03.08.2017 року, та у справі призначене попереднє судове засідання на 27 грудня 2017 року.

15 грудня 2017 року (до дати проведення попереднього судового засідання у цивільній справі № 520/14782/17) набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України редакцією від 03.08.2017 року (далі ЦПК України).

Пунктом дев`ятим частини 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 15.12.2017 р., яка діє на цей час, встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Приписами частини третьої статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Отже, подальші процесуальні питання у цивільній справі № 520/14782/17 підлягають вирішенню за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка набула чинності з 15 грудня 2017 року.

Ухвалою суду від 27.12.2017 року розгляд цивільної справи № 520/14782/17 вирішено провести в порядку загального позовного провадження. З дня постановлення цієї ухвали у справі розпочато підготовче провадження.

08.08.2018 року у підготовчому судовому засіданні представником позивача було подано заяву про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Представник відповідача ОСОБА_3 зі свого боку надав письмові пропозиції щодо власних запитань.

08.08.2018 судом винесено ухвалу про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої були поставлені питання як сторони позивача так і сторони відповідача. Провадження у цивільній справі № 520/14782/17 було зупинено до одержання висновку експерта.

11.12.2018 року до канцелярії Київського районного суду м. Одеси від головного судового експерта СБТ та БОД та ЛБ та ЗД ОСОБА_6 надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та доступу до об`єктів дослідження, та рахунки за проведення експертизи від 21.11.2018 № 18-3220/52 (вхід. № НОМЕР_1 ).

Після ознайомлення з вказаним клопотанням відповідач ОСОБА_3 надав письмове повідомлення від 21.01.2019 року (вхід. № 2707) про те, що при проведенні консультацій з проектними організаціями щодо розробки відповідної проектно-кошторисної документації, дозвільної документації на проведення ремонту будівлі літньої кухні літ «В», розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , йому було надано роз`яснення, що проведені ремонтно-відновлювальні роботи не вимагають розробки відповідної проектно-кошторисної документації, дозвільної документації, в зв`язку з чим така документація не розроблялась. Ніякої нової споруди на місці будівлі літньої кухні літ. «В», розташованої за вищевказаною адресою не зводилось. Технічний паспорт на домоволодіння станом на даний час у відповідача відсутній. Оплата поставлених питань відповідача на розгляд експертів, буде проведена відповідачем після надання документації, яка вимагається від інших учасників судової справи. Доступ до об`єкта дослідження буде надано за відповідним письмовим повідомленням експерта.

26.03.2019 року цивільна справа № 520/14782/17 з експертної установи була повернута до Київського районного суду м. Одеси з повідомленням експерта за вхід. № 14534/19 про неможливість надати висновок, оскільки 18.01.2019 до інституту надійшов лист-пояснення ОСОБА_3 , в якому вказувалися причини неподання додаткових матеріалів без сплати 8580,80 грн згідно виставленого рахунку. Оплата за експертизу позивачем в сумі 10296 грн була проведена 11.01.2019 згідно виставленого рахунку. У встановлений законом термін клопотання експерта у повному обсязі не задоволене.

28.03.2019 року судом було винесено ухвалу про поновлення провадження у справі. Підготовче провадження у справі продовжено.

31.05.2019 року сторона позивача через канцелярію суду надала заяву про повторне направлення справи до експертної установи із зобов`язанням експерта провести експертне дослідження на підставі матеріалів цивільної справи та безпосереднього обстеження об`єктів.

Представник відповідача адвокат Поляков І.В. надав письмові заперечення на заяву про направлення справи на експертизу. В обґрунтування власних заперечень відповідач зазначив наступне: направлення справи для проведення експертизи в порядку виконання раніше поставленої судом ухвали про призначення такої експертизи не передбачено діючим процесуальним законодавством; експертиза, раніше призначена судом, не була проведена в тому числі в зв`язку з ненаданням позивачем матеріалів експерту; навіть у випадку направлення справи повторно на експертизу, таку експертизу провести буде неможливо станом на теперішній час; штучне затягування процесу позивачем призводить до суттєвого порушення прав відповідача. Відповідач просить постановити ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про направлення справи для проведення експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України в порядку виконання раніше поставленої судом ухвали про призначення експертизи 08.08.2018 року у справі № 520/14782/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб ОСОБА_2 , Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном.

Від позивача ОСОБА_1 08.07.2019 року надійшла заява про повторне направлення справи до експертної установи з новим переліком питань та з вимогою зобов`язати експерта провести експертне дослідження на підставі матеріалів цивільної справи та безпосереднього обстеження об`єктів (вхід. № 33957).

Цього ж дня за вхід № 33956 надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про виклик в судове засідання та допит в якості спеціаліста судового експерта ОСОБА_5 до вирішення питання про повторне направлення справи до експертної установи.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року експерта ОСОБА_5 викликано в судове засідання.

11.10.2019 року експерт ОСОБА_5 за участю учасників справи був допитаний судом.

18.10.2019 року через канцелярію суду позивач ОСОБА_1 подала чергову заяву про повторне направлення справи до експертної установи в порядку виконання ухвали суду від 08.08.2018 року, із зобов`язанням експерта провести експертизу на підставі матеріалів цивільної справи та безпосереднього обстеження об`єктів.

Представник відповідача адвокат Поляков І.В. до канцелярії Київського районного суду м. Одеси надав письмові заперечення на заяву про направлення справи на експертизу (вхід. № 53121 від 21.10.2019 року). У заяві зазначено, що заява позивача суперечить положенням чинного законодавства і матеріалам справи з урахуванням наступного. Згідно клопотання експерта від 21.11.2018 року № 18-3220/4079 по призначеній ухвалою суду від 08.08.2018 року експертизі судовим експертом вказано на необхідність сторонам по справі надати наступні документи: проектно-кошторисну документацію, дозвільну документацію на проведення ремонту будівлі літньої кухні літ «В», розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , письмово було повідомлено експерта, що проведені ремонтно-відновлювальні роботи не вимагають розробки відповідної проектно-кошторисної документації, дозвільної документації, в зв`язку з чим така документація не розроблялась. Ніякої нової споруди на місці будівлі літньої кухні літ. «В», розташованої за вищевказаною адресою не зводилось. Таким чином, на всі питання та клопотання експерта, які стосувались безпосередньо ОСОБА_3 , ОСОБА_3 надано відповідь. Акт технічного стану кв. АДРЕСА_4 і сараю по вищезазначеній адресі, який знаходиться в користуванні ОСОБА_1 на момент початку будівельних робіт ОСОБА_3 , ОСОБА_3 не виконувався, і не мав виконуватись, такі документи можуть бути виключно в позивача, користувача будівель. Але ж ніяк в ОСОБА_3 , який жодного відношення до зазначених будівель не має, як і доступу до них. Такий документ відсутній в позивача і станом на теперішній час. Технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_2 , станом на момент звернення експерта з клопотанням аналогічно, ОСОБА_3 письмово було повідомлено про відсутність такого технічного паспорту у відповідача. Підстави для перебування такого технічного паспорту в ОСОБА_3 , його обов`язок щодо замовлення такого документу також відсутні. ОСОБА_3 не має намір нести видатки на замовлення даного технічного паспорту, і жодним чином не зобов`язаний цього робити. Висновок організації, яка має ліцензію про зміну інсоляції і природного освітлення квартири позивача в результаті проведення ремонтних робіт такий висновок міг замовити виключно власник квартири, ОСОБА_3 не має доступу до квартири та відповідно, замовити такий висновок. І не має намір цього робити в майбутньому. Станом на теперішній час такий висновок відсутній. Таким чином, всі можливі документи та пояснення ОСОБА_3 експерту були надані, жодних перешкод в проведенні експертизи ОСОБА_3 не чинив. Просить розглянути питання призначення експертизи з точки зору її відповідності діючому процесуальному законодавству. Позивач заявляє про призначення судово-технічної експертизи по аналогічним питанням, за якими постановлено ухвалу суду від 08.08.2019 року, при цьому будь-які матеріали, які раніше витребовувались експертом для проведення експертизи з цих питань в матеріалах справи відсутні. Тобто перспектива проведення експертизи є заздалегідь відомою, і подання такої заяви може розглядатись виключно як засіб затягування процесу. Діючим процесуальним законодавством не передбачена можливість повторного призначення судом експертизи з питань, які вже розглядались експертом за відповідною ухвалою суду та були повернуті експертом. Тобто, позивач у даному випадку просить суд вийти за межі наданих повноважень прямо порушуючи діючий процесуальний закон. В задоволенні заяви позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи відповідач просить відмовити, а справу призначити для розгляду по суті.

У судовому засіданні 28.07.2020 року було допитано експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Будніка Віктора Андрійовича та з`ясовано, що проведення експертизи було можливим за наявними у справі матеріалами із дослідженням об`єктів за місцем їх знаходження з наданням відповідей по частині запитань, зміст яких необхідно відкоригувати. При цьому Повідомлення про неможливість надати висновок № 18-3220/4079 від 12.03.2019 року експерт вважає законним.

В судовому засіданні сторона позивача підтримала заяву про направлення справи на адресу Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз в порядку виконання ухвали суду від 08.08.2018 року.

Сторона відповідача проти цього заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, погодився зі стороною відповідача і відмовив 28.07.2020 року своєю ухвалою у задоволенні заяви про повторне направлення справи до експертної установи в порядку виконання ухвали суду від 08.08.2018 року.

При постановленні вказаної ухвали суд виходив з наступного.

В матеріалах справи міститься клопотання експерта № 18-3220/4079 від 21.11.2018 року про надання додаткових матеріалів (повторне).

Даним клопотанням від відповідача, експертом витребовувалися: проектно-кошторисна документація на спірну споруду, погоджену у встановленому порядку, дозвільна документація на проведення робіт.

Відповідним листом (наявний в матеріалах справи) відповідач повідомив суд та експертну установу про те, що він вважає проведені роботи за спірною адресою ремонтними, такими, що не вимагають розробки проектної документації, її погодження та отримання будь-яких дозвільних документів. А оплата експертизи поставлених відповідачем питань буде здійснена ним після відповідної оплати та наданням всіх матеріалів на вимогу експерта стороною позивача. Такі матеріали позивачем надані не були.

Також експертом у зазначеному клопотанні від позивача витребовувались: Акт технічного стану кв. АДРЕСА_1 , на момент початку будівництва споруди ОСОБА_3 , висновок організації, яка має ліцензію, про зміну інсоляції та природного освітлення квартири, в результаті проведення робіт в спірній будівлі. Також вимогою експерта було надання технічного паспорта на домоволодіння по АДРЕСА_2 , в цілому станом на час надіслання клопотання експертом.

Таким чином, відповідач не ухилявся від проведення експертизи, а її не проведення прямо пов`язано з ненаданням матеріалів експерту саме позивачем.

Фактично, всі матеріали, які раніше витребовувались експертом в клопотанні експерта № 18-3220/4079 від 21.11.2018 року про надання додаткових матеріалів (повторне), в матеріалах справи відсутні.

Самим експертом реалізовано в процесі розгляду питання про проведення судової будівельно-технічної експертизи всі надані права та обов`язки належним чином, висновок не наданий ним з причин незадоволення раніше наданого Повідомлення.

У випадку наявності в експерта можливості надати відповіді на питання сторони позивача, поставлені на розгляд судового експерта ухвалою суду у даній справі від 8 серпня 2018 року, експерт був зобов`язаний чинним законодавством їх надати, але експерт цього не виконав.

Повідомленням про неможливість надати висновок № 18-3220/4079 від 12.03.2019 року експерт завершив виконання ухвали суду від. 08.08.2018 року.

Учасниками справи це повідомлення не оскаржувалося.

Будь-яка із сторін про відвід експерта не заявляла.

Ухвала суду про призначення експертизи від 8 серпня 2018 року вже є виконаною з часу повернення експертною установою матеріалів справи з Повідомленням про неможливість надати висновок № 18-3220/4079 від 12.03.2019 року і жодна норма процесуального закону не передбачає можливості встановлювати порядок виконання такої ухвали після її виконання. Заява позивача обґрунтована положеннями Цивільного процесуального кодексу України, без посилання на конкретну норму закону.

Ухвала суду про відмову у повторному направленні справи до експертної установи, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті від 28.07.2020 року була оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 5 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року про відмову в повторному направленні справи до експертної установи, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб ОСОБА_2 , Одеської міської ради, Київської районної адміністрації Одеської міської ради та Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про усунення перешкод в користуванні майном повернуто апелянту.

Суд констатує, що позивач у даній справі тричі звертався до суду з заявою про призначення судової будівельно-технічної експертизи (в тому числі повторної).

Перша заява була задоволена, але експертний висновок не був виконаний з зазначених вище причин.

При повторному зверненні з відповідною заявою, судом відповідне питання було ретельно розглянуто, в задоволенні заяви відмовлено.

При цьому позивачем відмова в задоволенні заяви була оскаржена в апеляційному порядку. Наслідки апеляційного оскарження зазначені вище. В зв`язку з апеляційним розглядом питання, розгляд справи був зупинений на 3 місяці.

Звернення до суду втретє з питання призначення судової будівельно-технічної експертизи з аналогічних підстав було вчинено із пропуском процесуальних строків без заяви про їх поновлення.

Крім того, під час розгляду справи на виїзному засіданні судом було встановлено, що поруч з будівлею літньої кухні літ. «В» по АДРЕСА_2 розташований сарай, правовстановлюючі документи на який позивачем та третьою особою надані не були.

В ході розгляду справи, після відкриття провадження у справі позивачем був заявлений окремий позов про визнання права власності на вказаний сарай за набувальною давністю.

Так, в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/7050/18 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю на сарай площею 15 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2018 року позивачам відмовлено у задоволенні позову, а постановою Одеського апеляційного суду від 14.01.2020 року, рішення суду від 12.12.2018 року змінено, мотивувальна частина рішення викладена в іншій редакції, в решті рішення суду залишено без змін.

Таким чином, станом на момент постановлення даного рішення у позивача та третьої особи право власності на сарай відсутнє, згідно встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили, обставин по справі № 520/7050/18 власником даного сараю є територіальна громада м. Одеси.

Суд констатує, що в процесі розгляду справи позивачем в повній мірі були реалізовані всі надані процесуальні права, більшість з заявлених клопотань та заяв задоволена, витребувані та забезпечені докази, вжито заходи забезпечення позову.

З урахуванням викладених вище обставин, відсутності доказів наявності перешкод у здійсненні права власності відповідачем позивачу, суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявленого позову на підставі наступного.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутій проти Хорватії" (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішення від 13 травня 1980 року в справі "Артіко проти Італії" (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Встановлені державними органами при проведенні перевірок обставини у даному випадку, ще не є підставою для задоволення вимог позивача про усунення йому перешкод у здійсненні права власності за цією ж адресою, шляхом застосування такого крайнього заходу як знесення або приведення до первісного стану, без надання доказів про порушення його прав.

Суд бере до уваги, що позивач просив вжити крайніх заходів по усуненню порушень його прав, які так і не було доведено в ході судового розгляду справи. Крім того, позивачем не надано доказів технічної можливості приведення до первісного стану спірного об`єкта без пошкодження конструкції споруди в цілому, характеристик проведених відповідачами змін, а отже така вимога є протиправною. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 21 травня 2020 року по справі № 726/874/15-ц.

Крім цього, частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вирішуючи питання правомірності звернення позивача до суду з відповідним позовом, суд дійшов висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача, оскільки він як на підставу своїх вимог не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що реконструйований відповідачами об`єкт, розташований на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні відповідачів, оскільки відповідно до частини другої статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Також, згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права користування на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу "superficies solo cedit" - збудоване на землі слідує за нею.

Таким чином, оскільки позивач не надав доказів того, що реконструкція на земельній ділянці, яка відповідно до вимог закону належить відповідачам на праві користування, порушує саме його права, як власника квартири, в задоволенні позову належить відмовити.

Навпаки, відповідачем доведені шляхом надання суду експертного висновку обставини відповідності спірної будівлі встановленим нормам, належності будівлі до допоміжних приміщень та не порушення реконструкцією вимог інсоляції належної позивачці квартири ( іі частини).

При цьому судом беруться до уваги обставини справи щодо належності позивачу права власності виключно на частку у квартирі.

Відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України: «Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.».

Отже, на момент розгляду справ в позивача відсутні будь-які належним чином оформлені та зареєстровані права на земельну ділянку, розташовану поруч з його квартирою, а також права на таку земельну ділянку, які він міг би відповідно до вимог закону реалізовувати самостійно.

Також суд не вбачає підстав для продовження існування заходів забезпечення позову, застосованих судом раніше по даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 141, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_2 , Одеська міська Рада, Київська района адміністрація Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Заходи забезпечення позову по справі № 520/14782/17, вжиті судом відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Днем складення повного рішення є 22 липня 2021 року.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Літвінова І. А.