Справа № 304/859/21 Провадження № 2-з/304/1/2021
У Х В А Л А

22 липня 2021 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковач М.Ф.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаною заявою, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21321532), та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

Заяву мотивує тим, що 07 листопада 2002 року між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. 29 квітня 2004 року його дружині відповідно до договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 707, було подаровано незакінчений будівництвом житловий будинок (на момент дарування будинок мав готовність 70% і повинен був бути двоповерховий), який знаходиться по АДРЕСА_1 . 29 липня 2004 року рішенням Перечинської міської ради № 94 ОСОБА_3 надано дозвіл на проведення реконструкції зазначеного будинку, а 05 серпня 2004 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Перечинської РДА надано дозвіл за № 43 на виконання будівельних робіт з реконструкції індивідуального житлового будинку з надбудовою мансардного поверху. Після цього, він разом з дружиною здійснили реконструкцію вказаного будинку з надбудовою мансардного поверху площею 108,7 кв. м. та гаражу 28.1 кв. м., що підтверджується технічним паспортом на житлове приміщення будинок АДРЕСА_1 , від 26 листопада 2007 року № 216. 06 грудня 2007 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності в цілому за собою на вказаний об`єкт незавершеного будівництва у РКП «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради.

ОСОБА_1 також зазначає, що 29 серпня 2016 року рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області шлюб між ним та ОСОБА_3 було розірвано, питання про розподіл набутого майна подружжя на розгляд суду не ставилось. При цьому, ОСОБА_1 вказує на те, що як будучи у шлюбі з ОСОБА_3 , так і після розірвання такого, він проживає у вказаному будинку. Однак, приблизно два тижні тому, йому стало відомо, що його колишня дружина має намір відчужити їхній спільний будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим порушуючи його право на спільне майно подружжя. Оскільки, за час шлюбу цінність незакінченого будівництвом вказаного житлового будинку значно збільшилась, а саме згідно з технічним паспортом добудований мансардний поверх площею 108,7 кв. м. та гараж 28,1 кв. м., що разом складає 136,8 кв. м., які відповідно до вимог ст. 60 СК України визнаються спільним майном подружжя, то ОСОБА_1 належить половина, зокрема 68,4 кв. м., тобто 23% із загальної площі 301,1 кв. м. Зважаючи на викладене, просить заяву задовольнити.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи відповідно до статті 153 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, необхідні для вирішення поданої заяви про забезпечення позову, дійшов висновку, що така підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України, викладених у п. 1 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006, єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Згідно з ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Відповідно до частин 5-7 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково, про що постановити ухвалу, в якій зазначити вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішити питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Таким чином, з метою виключення потенційної можливості невиконання рішення суду за результатами судового розгляду справи, у контексті з положеннями ст. 2 ЦПК України, заяву про накладення арешту на майно, яке є предметом спору по даній справі, слід задовольнити.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Встановлено, що між сторонами існує спір, предметом якого є житловий будинок, набутий під час спільного проживання подружжя.

Суд констатує, що відповідачка ОСОБА_3 , за якою зареєстроване право власності на спірний будинок, має можливість розпорядитися ним в будь-який час на власний розсуд. Відтак існують ризики відчуження відповідачкою спірного будинку, або розпорядження у будь-який інший спосіб, до подачі позовної заяви та вирішення спору по суті, що значно може ускладнити виконання рішення суду, ухваленого у майбутньому, тому необхідність забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, слід визнати обґрунтованим.

При цьому, забезпечення даного позову саме у такий спосіб не позбавлятиме відповідачку ОСОБА_3 права користування спірним будинком та не порушуватиме її прав та законних інтересів.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову за результатами розгляду зазначеного клопотання не є вирішенням спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття заходів забезпечення позову, у даному випадку, суд вважає вимушеним заходом, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити виконання рішення суду через відчуження майна відповідачкою.

Судом не встановлено підстав, визначених частиною третьою статті 154 ЦПК України для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення позову.

Отже, враховуючи наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, суд вважає за можливе заяву про забезпечення позову задовольнити частково, застосувавши такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно.

Разом із цим, у частині заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо спірного будинку належить відмовити, оскільки п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України дозволяє суду забороняти вчиняти певні дії, а не будь-які, чітко не визначені. Суд вважає, що накладення арешту на будинок є достатнім заходом забезпечення позову у цій конкретній ситуації.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 151-153, 260 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21321532).

У частині заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку відмовити.

Копію ухвали направити до Великоберезнянського міжрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Роз`яснити заявнику, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів (ч. 4 ст. 152 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуюча: Гевці В. М.