Справа № 729/698/20
2/729/23/21 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Кузюри В.О.

за участі секретаря Ященко Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість в сумі 72 152,55 доларів США, за договором позики від 31.10.2019 року, та 11 097 доларів США за договором позики від 10.02.2020 року. Усі судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що 31.10.2019 року він позичив ОСОБА_4 24000 доларів США, які він мав повернути в термін до 20 грудня 2019 року в сумі 24000 доларів, та сплатити пеню в разі неналежного виконання зобов"язання, про що була написана відповідачем власноруч розписка. В обумовлену дату повернення позики відповідач позику не повернув, свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав. Позивачем неодноразово вживалися заходи досудового врегулювання спору. Так 19.05.2020 року вручено відповідачу повідомлення про витребування грошової позики на що отримано письмову відповідь про визнання боргу в сумі 24 000 доларів США та зобов`язання повернути позику. Повторно 30.06.2020 року відповідачу було направлено вимогу про повернення позики та на це звернення позивача про повернення коштів відповідач ніяким чином не відреагував. Відповідач зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу по договору позики від 31.10.2019 року у розмірі 72 152, 55 доларів США, де 24 000 доларів США - позика, 47 760 доларів США - взяті відповідачем зобов`язання сплатити пеню у разі прострочення повернення позики у розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення, 392,55 долари США - 3% річних , відповідно до ст.625 ЦК України. 10 лютого 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідачем по справі було укладено договір позики, за умовами якого позикодавець позичив, а позичальник узяв у борг 10 000 (десять тисяч) доларів США. На підтвердження отримання коштів, позичальник надав власноруч написану розписку, яка посвідчує передання йому вищезазначеної грошової суми. У договорі позики (розписці) встановлений термін повернення позики та розмір, а саме: зобов`язання повернути 11 000 доларів США 10 березня 2020 року. Однак в обумовлену дату повернення позики відповідач позику не повернув, свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав. 30.06.2020 року відповідачу було направлено вимогу про повернення позики. На звернення позивача про повернення коштів ніяким чином відповідач не відреагував, проте усно повідомив, що борг визнає, через відсутність коштів, повернути борг в нього немає можливості. Відповідачем надано до суду відзив в якому зазначено , що вимоги визнає частково з наступних підстав. В розписці від 31 жовтня 2019 року, позивач уклав договір позики на суму 20 000 доларів, при цьому відповідач зобов`язується повернути до 20 грудня 2019 року 24 000 дол. Фактично позикодавець в даній розписці вже нараховує процент на момент повернення коштів.10.02.2020 відповідач звернувся до позивача за позикою. Відповідно до розписки від 10.02.2020 позивач надав у позику відповідачу 10 000 доларів США, а відповідач зобов`язується в строк до 10.03.2020 повернути 11 000 доларів США. Тобто, як випливає зі змісту даної розписки позивач також вже нараховує проценти за користування позикою.Також, приблизно в грудні 2019 року ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3 кошти в сумі 10 000 тисяч доларів, і усно погодили, що протягом місця буде повернуто 14 000 тис. доларів США.Як було раніше зазначено 10.02.2020 року відповідач звернувся до позивача за позикою, позивач надав позику в сумі 10 000 доларів США, оскільки в усній формі вони домовились, що відсотки вже враховані раніше в сумі 4000 тисячі доларів, по першій розписці від 31.10.2019 та одна тисяча доларів США по другій розписці від 10.02.2020, то останній поверне суму 24000 тисячі доларів США, через місяць, як і домовлялись. Жодного разу відповідач не переховувався, в телефонному режимі наголошував що до кінця року поверне обов`язково суму боргу з оговореними в розписці відсотками в сумі 24000 тисячі доларів США. 10.02.2020 року на момент отримання коштів в сумі 10 000 доларів США позивач не наполягав на поверненні коштів за розпискою від 31 жовтня 2019 року, а навпаки погодив термін повернення10.03.2020 року.Вимогу про повернення коштів позивачем було надіслано відповідачу30.06.2020 року.Отже, зазначений позивачем термін прострочення у 199 днів не відповідає дійсним обставинам справи та нормам закону.Тому позивач просить суд, позовні вимоги задовольнити частково, а саме в поверненні коштів по розпискам від 31 жовтня 2019 року та від 10 лютого 2020 року на загальну суму 24000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить по курсу 28.41 НБУ - 681840, 00 ( шістсот вісімдесят одна тисяча вісімсот сорок грн.).

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав зазначених в позові, стягнути заборгованість , суму сплаченого судового збору та зазначила , що протягом п"яти днів після проголошення рішення буде надано заяву з усіма належними документами щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги визнав частково відповідно до наданих в відзиві пояснень, а саме в частині повернення боргу в сумі 24 000 доларів США.

Заслухавши учасників процесу , дослідивши письмові , суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено , що між позивачем та відповідачем 31.10.2019 року та 10.02.2020 року були укладені договори позики , відповідно до яких ОСОБА_5 отримав позики відповідно в сумах 24 000 доларів США та 10 000 доларів США , які зобов"язувався повернути відповідно до 20.12.2019 року та до 10.03.2020 року. На підтвердження виниклих відносин відповідач ОСОБА_6 надав власноруч написані розписки , оригінали яких додані до справи (а.с. 71,72).

Відповідно до розписки від 31.10.2019 року відповідач зобов"язався віддати борг в сумі 24 000 доларів США , сплатити в разі прострочення пеню в розмірі 1 відсотка від суми за кожен день прострочки , а по другій розписці повернути 11 000 доларів США.

Встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобов"язання та не повернув вчасно борги, тому позивач звертався до нього з вимогами про повернення заборгованості(а.с. 12, 14, 17).

Відповідач на перше звернення надав підтвердження про визнання боргу в сумі 24 000 доларів СШАта зобов"язався їх повернути (а.с.13), в подальшому на вимоги позивача не реагував.

Щодо суми вказаної в першій розписці в дужках , представник позивача зазначила , що позивач надав в борг саме 24 000 доларів США , отже прописом помилково вказано 20 000 доларів США , відповідач у відзиві на претензію про повернення боргу визнав , що борг саме в сумі 24 000 грн.

Також судом встановлено, що у відповідача відсутні будь які розписки на підтвердження повернення ним боргу ОСОБА_3 .

В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правових позиціях Верховного Суду України, викладених у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставлять.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов"язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов , визначених змістом зобов`язання( неналежне виконання) .

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки.

Боржник , який прострочив виконання грошового зобов"язання на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання ( ст.625 ЦК України) .

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , якщо інше не встановлено договором або законом.Розмір процентів і порядок отримання встановлюються договором . Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 боргу в повній сумі за договором позики від 31.10.2019 року , пені та 3% річних в визначених позивачем сумах, перевіривши їх та переконавшись в правильності їх визначення та боргу по договору від 10.02.2020 року та 3% річних в визначеній позивачем сумі, перевіривши її та переконавшись в правильності її визначення.

Щодо стягнення по договору від 10.02.2020 року крім боргу в 10 000 доларів США та 3 % річних ще 1000 доларів США , то дана сума не підлягає стягненню , оскільки як вищезазначено в силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Сума позики 10 000 доларів США , отже відповідач не зобов"язаний повертати суму , що перевищує суму боргу. Із розписки взагалі не зрозуміла правова природа даної суми.

Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачену суму судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12,13, 259,263-265,268 ЦПК України , суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договорами позики від 31.10.2019 року та 10.02.2020 року в сумі 82 249 ( вісімдесят дві тисячі двісті сорок дев"ять ) доларів США 55 центів та сплачений судовий збір в сумі 13 207 ( тринадцять тисяч двісті сім) гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ірпінським МВ ГУ МВС України в Київській області 15 травня 1998 року, проживає АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Бобровицьким РВ УМВС України в Чернігівській області 31 травня 2001 року , проживає АДРЕСА_2 .

Суддя :