ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5849/21 Справа № 213/2667/20 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Євтодій К.С.

сторони:

заявник- ОСОБА_1

заінтересована особа- Територіальна громада м.Кривого Рогу в особі Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року, ухваленого суддею Нестеренком О.М. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 05 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Просив встановити юридичний факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_2 в період з 01.11.1996 року по 18.01.2020 року, посилаючись на те, що проживав з нею з листопада 1997 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, проживала однією сім`єю як чоловік та жінка, від спільного проживання дітей у них немає.

Разом вони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , де він з 04.04.2006 року зареєструвався і залишається в ній зареєстрованим по теперішній час.

Вищезазначена квартира, в якій вони мешкали разом, належить на підставі договору купівлі продажу ОСОБА_2 .

За час спільного проживання вони придбали автомобіль ВАЗ-2104, д.н.з НОМЕР_1 , який оформили на ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він здійснив її поховання, та як чоловік розпорядився речами померлої.

Для отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 він вернувся до державного нотаріуса, який повідомив, що він не має права на спадщину, оскільки не являється офіційним чоловіком померлої, у зв`язку з чим він звернувся до суду з вищезазначеною заявою.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_2 в період з 01.11.1996 року по 18.01.2020 року.

Заявник ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність і необґрунтованість ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його заяву про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_2 в період з 01.11.1996 року по 18.01.2020 року.

Заявник вважає, що під час розгляду даної справи, суд першої інстанції порушив порядок розгляду справи (не допитав свідка ОСОБА_3 , не оглянув фотокартки, на які він посилався як на доказ), допустив однобічність та неповному судового розгляду, неналежним чином вивчив документи, пояснення свідків, прийшов до висновку, що не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права , що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування судового рішення.

При цьому, скаржник зазначає, що обставини, якими він обґрунтовував свої вимоги підтверджувалися його поясненнями в судовому засіданні 01.04.2021, де він зокрема уточнив період з якого став спільно проживати з померлою ОСОБА_2 , а саме з 1996 року, показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які підтвердили факт проживання однією сімєю, актом від 30.06.2020 року, складеним мешканцями будинку АДРЕСА_2 , затвердженим посадовою особою ТОВ «УЮТ-2011», яким підтверджено факт його проживання в кв. №58 , вказаного будинку з 04.04.2006 по теперішній час. Посилання суду у рішенні на те, що цей акт не підтверджує сумісного побуту, заявник вважає невірним, оскільки у сукупності з його поясненнями та поясненнями свідків, він має доказову силу. Зазначає, що проживши зі своєю дружиною за вказаною адресою більше 14 років у не могло не виникнути сумісного побуту, догляду та піклування один за одним.

Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що він має усі правовстановлюючі документи на нерухоме і рухоме майно померлої дружини, яка окрім нього будь-яких родичів та дітей не мала він забезпечував її належним лікуванням, харчуванням та оплатою комунальних послуг. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги та не надав правової оцінки тому факту, що згідно спадкової справи, заведеної за його заявою ніхто із заявами про прийняття спадщини чи відмови від її прийняття не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, що свідчить про відсутність інших спадкоємців, а також про те, що ріднішою людини, ніж він у померлої ОСОБА_2 не було.

Також, заявник не погоджується з висновком суду про те, що ним не доведено придбання автомобіля у листопаді 2006 року за час спільного проживання зі ОСОБА_2 , вказуючи на те, що важливість цієї обставини відображається не датою придбання, а тим, що вони придбали транспортний засіб разом, та користувався автомобілем саме він.

Скаржник зазначає, що ним до апеляційної скарги надано наступні докази: поліс №ВЕ/1981967 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який підтверджує той факт, що він користувався автомобілем, який належав його померлій дружині; акт, затверджений посадовою особою ТОВ «УЮТ-2011» від 17.08.2020, який підтверджує факт його проживання з 2006 по 2020 роки разом зі ОСОБА_2 , те, що вони вели сумісний бюджет, здійснювали сумісні витрати за комунальні послуги та разом виконували ремонтні роботи в квартирі; інформацію про суму нарахованих до сплати комунальними та іншими службами міста платежів в період з 01.01.2012 по 01.01.2021, що свідчить про те, що він, як чоловік ОСОБА_2 мав доступ до особистого кабінету споживача та здійснював контроль за нарахуваннями за комунальні послуги та продовжує сплачувати комунальні послуги за квартиру, що свідчить про те, що він фактично прийняв спадщину; накладу №16 та квитанцію №16 від 18.01.2020, квитанцію №23, які підтверджують, що він здійснив поховання своєї дружини; копію абонентської книжки, в якій його зазначено членом сім`ї; копію договору №3947 від 17.02.2017, де його зазначено співмешканцем ОСОБА_2 ; довідки пенсійного фонду України за період з січня 2008 року по серпень 2011; фотокартки, з яких вбачається його спільне життя зі ОСОБА_2 та відпочинок з їх спільними друзями. Вказує, що ці докази він надавав своєму представнику ОСОБА_6 , яка знехтувала своїми обов`язками та не долучила ці докази 17.08.2020 в день коли він їх їй передав і про відсутність цих доказів в матеріалах справи він дізнався після ухвалення судового рішення під час ознайомлення з матеріалами справи. Заявник вважає, що у даному випадку ці докази мають виключне значення для правильного вирішення справи та просить надати їм належну правову оцінку у сукупності з іншими наявними у справі доказами, що дасть можливість суду дійти правильного висновку про наявність підстав для задоволення його заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа- Територіальна громада м.Кривого Рогу в особі Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради, просить рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.04.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують спільний побут та взаємні права і обов`язки подружжя, відсутні підтвердження ведення спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна, сплата житла тощо.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку заявника ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_7 , які кожен окремо у повному обсязі підтримали вимоги і доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення заяви, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, відзиву на скаргу колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з наступних підстав.

Судом встановлено що заявник ОСОБА_1 з 04.04.2006 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.3).

Cудом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 30.12.2005, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., ОСОБА_2 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 є власницею автомобіля ВАЗ 2104, 1989 року випуску, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 (а.с 12).

Відповідно до акту, складеного ТОВ «УЮТ-2011» від 30.06.2020 ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 з 04.04.2006 (а.с.13).

Згідно зі свідоцтвом про смерть від 20.01.2020, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із квартири за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіля ВАЗ 2104, 1989 року випуску, р.н. НОМЕР_1 .

Згідно з матеріалами спадкової справи ОСОБА_2 її заведено 29.05.2020 за заявою ОСОБА_1 , відомості стосовно заповітів, спадкових договорів, видачу свідоцтв про право на спадщину іншими особами відсутні (а.с. 38-54).

Також встановлено, що ОСОБА_8 звернувся до П`ятої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємця четвертої черги спадкування, але постановою державного нотаріуса від 23.06.2020 у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки заявником не було надано документи, які підтверджують факт проживання разом зі спадкодавицею однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с.55).

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні його заяви про встановлення юридичного факту, виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та померлою ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, які б у своїй сукупності та взаємозв`язку переконливо свідчили б про те, що в спірний період часу сторони підтримували сімейні стосунки, та що у зазначений період вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та мали взаємні права та обов`язки, тому відсутні підстави для задоволення заявлених заявником вимог.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у скарзі про наявність підстав для часткового задоволення заявлених останнім вимог.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За приписами п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з частинами першою та другою ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Разом з тим, згідно із ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Згідно з частинами першою та другою ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду справи, суд першої інстанції допитав свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідив надані ОСОБА_1 докази, при цьому суд дійшов висновку, щопокази вказаних свідків не містять інформації про предмет доказування, жоден свідок не підтвердив факт та обставини проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, а лише надали покази про відомі їм обставини, оскільки тільки один свідок зазначив, що бував у них вдома, а з показів іншого видно, що в основному вони бачилися біля будинку, стосовно спільних коштів або спільного майна, ведення спільного господарства свідки інформацією не володіють.

Так, надану заявником інформацію про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 суд не визнав доказом участі заявника в оплаті таких послуг за життя спадкодавця, пославшись на те, що інформація надана за період з січня по грудень 2020 року, тобто після смерті останньої.

Окрім того, суд першої інстанції критично поставився до Акту від 30.06.2020, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 , затвердженого посадовою особою ТОВ «УЮТ-2011», пославшись на те, що ним підтверджено лише той факт, що ОСОБА_1 проживає в кв. №58 вказаного будинку з 04.04.2006 по теперішній час, однак жодної інформації щодо спільного проживання заявника зі ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства акт не містить, і в ньому взагалі відсутнє прізвище ОСОБА_2 .

Проте, колегія суддів вивчивши наявні в справі докази, зокрема і ті, що були долучені ОСОБА_1 до апеляційної скарги, вислухавши в судовому засіданні заявника та його представника ОСОБА_7 не погоджується з встановленими судом обставинами та висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Згідно ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, ОСОБА_1 до апеляційної скарги надано наступні докази: поліс №ВЕ/1981967 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; акт, затверджений посадовою особою ТОВ «УЮТ-2011» від 17.08.2020; інформацію про суму нарахованих до сплати комунальними та іншими службами міста платежів в період з 01.01.2012 по 01.01.2021; накладу №16 та квитанцію №16 від 18.01.2020, квитанцію №23; копію абонентської книжки; копію договору №3947 від 17.02.2017; довідки пенсійного фонду України за період з січня 2008 року по серпень 2011; фотокартки (а.с.116-238).

При цьому, заявник в апеляційній скарзі посилається на те, що ці докази він надав своєму представнику ОСОБА_6 , яка знехтувала своїми обов`язками та не долучила ці докази 17.08.2020 в день коли він їх їй передав, а про відсутність цих доказів в матеріалах справи йому стало відомо після ухвалення судового рішення під час ознайомлення з матеріалами справи 19 квітня 2021 року.

Колегія суддів перевірила доводи ОСОБА_1 щодо неможливості подання цих доказів суду першої інстанції та встановила, що дійсно інтереси заявника відповідно до Договору надання правової допомоги від 13 липня 2020 року представляла адвокат Буліч Н.В. (а.с.15).

Ухвалою Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року заява ОСОБА_1 була залишена без руху для усунення недоліків та 17 серпня 2020 року представником ОСОБА_6 на виконання зазначеної ухвали була подана уточнена заява про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (а.с.20-22).

Дослідивши долучені до скарги докази, зокрема Поліс № ВЕ/ 1981967 від 11.11.2010, Акт від 17.08.2020, Інформацію про суми, нараховані до сплати, подані станом, починаючи з 01 січня 2012 року, накладу №16 та квитанцію №16 від 18.01.2020, квитанцію №23 від 24.02.2020, копію абонентської книжки, копію договору №3947 від 17.02.2017, довідки пенсійного фонду України на ОСОБА_2 за період з січня 2008 року по серпень 2011, колегія суддів встановила, що на час подання представником заявника ОСОБА_6 уточненої заяви на 17.08.2020 року ці докази були в наявності у ОСОБА_1 і причин не вірити заявнику про їх передачу своєму представнику для подачі до суду не має.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що в судовому засіданні 01.04.2021 року адвокат Буліч Н.В. участі не брала, що підтверджено її заявою про проведення судового розгляду за її відсутності та підтверджує твердження заявника, що його представник не з`явилась в судове засідання 01 квітня 2021 року (а.с.85).

Колегія суддів дійшла висновку, що надані ОСОБА_1 до апеляційної скарги докази, які скаржник просив взяти до уваги під час апеляційного перегляду справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи, не були досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду, оскільки представник заявника ОСОБА_6 не надала їх суду з підстав, що не залежали від ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, виходячи з положень ч.8 ст.83 ЦПК України, докази можуть бути прийняті до розгляду судом апеляційної інстанції.

Так, з Полісу №ВЕ/1981967 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.11.2010 на автомобіль ВАЗ 2104 номерний знак № НОМЕР_2 1989 року випуску, вбачається, що окрім власника ОСОБА_2 , в нього, як іншу особу вписано ОСОБА_1 та зазначено його посвідчення водія, що підтверджує факт керування, тобто користування ним належним померлій автомобілем, (а.с.116).

З Акту, затвердженого посадовою особою ТОВ «УЮТ-2011» від 17.08.2020, вбачається, що три свідки: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 підтвердили, що ОСОБА_1 мешкав з 2006 по 2020 роки з ОСОБА_2 разом, мали спільний бюджет та сумісний побут, здійснювали сумісні витрати за комунальні послуги, разом виконували ремонт в квартирі (а.с.117).

Дослідивши накладу №16 та квитанцію №16 від 18.01.2020, а також квитанцію №23 від 24 лютого 2020 колегія суддів встановила, що саме ОСОБА_1 оплачував ритуальні послуги з поховання ОСОБА_2 та встановив на могилі оградку (а.с.230-232).

З Посвідчення на право користування газом за № НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_2 14.07.2009 року вбачається, що членом сім`ї у посвідченні записано ОСОБА_1 (а.с.235).

З Договору №33/3947 від 17.02.2017 про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення, разом із ОСОБА_2 , суб`єктом користування послугою зазначено також і ОСОБА_1 (а.с.237).

Інформація про суми нарахованих до сплати комунальними та іншими службами міста платежів за період з 01.01.2012 по 01.01.2021 підтверджує той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які проживали разом у квартирі, сплачували комунальні послуги, а також й той факт, що після смерті ОСОБА_2 заявник продовжує оплачувати комунальні послуги нараховані на квартиру (а.с.118-226).

Спадковою справою ОСОБА_2 , заведеною 29.05.2020 за заявою ОСОБА_1 , встановлено, що відомості стосовно заповітів, спадкових договорів, видачу свідоцтв про право на спадщину іншими особами відсутні (а.с. 38-54).

З огляду на вказане, апеляційний суд оцінює представлені позивачем суду докази як достатні для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в розумінні статті 74 СК України, проте не погоджується із визначеним ОСОБА_1 періодом сумісного проживання однією сім`єю без шлюбу.

Так, під час апеляційного розгляду було встановлено той факт, що заявник ОСОБА_1 з 20 січня 1979 року по 23 грудня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, ОСОБА_9 (копія відомостей з паспорта долучена до справи), тому період сумісного проживання заявника однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_2 з листопада 1996 року по 24 грудня 2011 не можна вважати таким, через наявність у ОСОБА_1 іншого шлюбу, у зв`язку з чим вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в частині зміни періоду проживання заявника однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_2 по день смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1 та 2 ст.1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Виходячи із положень ч.3 ст.1268 ЦК України, проживання повинно бути постійним, тобто носити тривалий характер, і не припинитися перед смертю спадкодавця, що є передумовою прийняття спадщини, якщо спадкоємець не відмовився від спадщини.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право па спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України.

Відповідно до п.9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини.

Нормами ч.2, ч.4 ст.3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлою ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, із зазначенням про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 24 грудня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 заслуговують на увагу, висновки суду щодо відмови в задоволенні вимог заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не відповідають дійсним обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_2 в період з 01.11.1996 року по 18.01.2020 року задовольнити частково.

Встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у період з 24.12.2011 року по 18.01.2020 року.

В решті заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 липня 2021 року

Головуючий:

Судді: