П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021року м. Київ

Справа № 755/8188/20-ц

Провадження № 22-ц/824/4328/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у складі судді Бусик О. Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позов мотивовано тим, що 21 лютого 2020 року в квартирі АДРЕСА_1 відбулося залиття вищевказаної квартири мешканцями об`єднаної квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , що розташована вище поверхом. Причиною залиття стало перепланування внутрішньо-квартирної мережі труб гарячої води, що підтверджується актом залиття від 26 лютого 2020 року. Самостійно відповідач шкоду не відшкодовує.

ОСОБА_1 , з урахування заяви про збільшення позовних вимог (а. с. 88-94) просила стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 41 388,00 грн, 333,30 грн збитків за складання кошторисної документації та 40 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири передано до Печерського районного суду міста Києва, за територіальною підсудністю.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного судуміста Києва від 11 червня 2020 року залишено без змін.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25 серпня 2020 року відкрито провадження у цій справі та призначено розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленнямсторін.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 41 388,00 грн та моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн та витрати на оцінку майнової шкоди в сумі 308,30 грн.

Стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41 388,00 грн. завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири, суд першої інстанції зробив висновок про доведеність заявлених позовних вимог в цій частині, в свою чергу, відповідачем не спростував обставин, на які посилається позивач та не спростував свою вину.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив із того, що відповідач своїми неправомірними діями порушив права позивача, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оцінив розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

18 грудня 2020 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подав до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що доводи позивача про те, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося по причині перепланування внутрішньо-квартирної мережі труб гарячої води є такими, що вводить суд в оману, оскільки вказаний будинок бу введений в експлуатацію наприкінці 50-х на початку 60-х років і у такому будинку, на той час, взагалі, конструктивно не було передбачено існування мережі труб гарячої води. Заявник вказує, що акт про залиття квартири від 26 лютого 2020 року не був підписаний відповідачем, а сам відповідач не був присутнім при огляді квартири позивача та складанні акта. Заявник вважає, що суд першої інстанції обставини справи встановлені не повно, оскільки судом не було встановлено повноважень працівників ЖЕД «Печерськжитло» та не було встановлено та не було отримано жодної інформації про третіх осіб, що підписали акт про залиття квартири від 26 лютого 2020 року, не було встановлено правової підстави перебування таких осіб у квартирі відповідача. Заявник також вказує на те, що судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено у прийнятті доказів, неправильно їх досліджено та надана неправильна їм оцінка. Судом безпідставно не було призначено по справі будівельно-технічну експертизу. Заявник наголошує, що залиття належної позивачці квартири відбулося з вини самої позивачки, оскільки вона проводила там ремонтні роботи, внаслідок яких було пошкоджено стояк холодного водопостачання.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

27 січня 2021 року матеріали цивільної справи № 755/8188/20-ц надійшли до Київського апеляційного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 27 січня 2021 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Копію ухвали про відкриття провадження разом з копіями апеляційної скарги та доданими до неї матеріалами надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

07 лютого 2021 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Київського апеляційного суду заяву про відвід судді-доповідача Стрижеуса А. М.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року визнано відвід позивача ОСОБА_1 судді Стрижеусу А. М. необґрунтованим.

Вирішення питання про відвід судді Стрижеуса А. М передано судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 11 лютого 2021 року справу передано судді-доповідачу Невідомій Т. О.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Стрижеуса А. М. залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 березня 2021 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеногопозовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить: 41 388,00 грн - майнові збитки, 333,30 грн - збитки за складання кошторисної документації та 40 000,00 грн - моральна шкода, що у загальному розмірі становить 81 721,30 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 027,00 грн х 100 = 202 700,00 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Позиція Київського апеляційного суду

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 08 липня 2019 року ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з договорами дарування від 18 червня 2004 року ОСОБА_2 є власником квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 у цьому ж будинку.

26 лютого 2020 року представниками ЖЕД «Печерськжитло» складено акт про залиття квартири, згідно з яким зафіксовано, що 21 лютого 2020 року в будинку АДРЕСА_1 трапилося залиття, аварія на системі центрального опалення (гарячого водопостачання). Причиною залиття вказано: «Пошкодження внутрішньо-квартирної розводки (водовідведення від бойлера гарячої води) у квартирі АДРЕСА_2 » (а. с. 9).

Згідно зі зведеним кошторисним розрахунком від 02 березня 2020 року, складеним КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» ремонт квартири АДРЕСА_1 після залиття з квартири АДРЕСА_2 складає 41 388,00 грн (а. с. 12).

За послуги з виготовлення кошторисної документації позивач сплатила КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» 308,30 грн (а. с. 11).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок про доведеність позивачем наявності вини відповідача у залитті належної позивачці квартири, що у свою чергу відповідачем спростовано не було.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується актом залиття від 26 лютого 2020 року, затвердженого начальником ЖЕК «Печерськжитло». Актом встановлено, що 21 лютого 2020 року в будинку АДРЕСА_1 трапилося залиття, аварія на системі центрального опалення (гарячого водопостачання). Причиною залиття вказано: «Пошкодження внутрішньо-квартирної розводки (водовідведення від бойлера гарячої води) у квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач. Зазначений акт у силу статей 77, 78 ЦПК України є належним і допустимим доказом, яким спростовуються аргументи заявника про відсутність його вини у залитті квартири позивачки.

Разом з цим вину у завданні шкоди позивачу відповідачем не спростовано.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд, оскільки відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача. Відповідачем не надано на спростування доводів позивача доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Колегія суддів також погоджується з визначеним розміром моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню з огляду на таке.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи те, що відповідач своїми неправомірними діями порушив права позивача, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, обґрунтовано оцінив розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, оскільки стороною позивача доведено обставини, на які вона посилається у позовній заяві щодо відшкодування майнової шкоди, а стороною відповідача вони не спростовані.

Аргументи заявника про те, що залиття належної позивачці квартири відбулося з вини самої позивачки, оскільки вона проводила там ремонтні роботи, внаслідок яких було пошкоджено стояк холодного водопостачання є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема актом про залиття квартири від 26 лютого 2020 року, в якому встановлено, що внутрішньо-будівельні інженерні мережі холодного та гарячого водопостачання знаходяться у задовільному стані, витоків не виявлено. Центральне опалення та каналізаційні мережі знаходяться у задовільному технічному стані, витоків не виявлено.

Також є безпідставними аргументи заявника про безпідставне непризначення судом першої інстанції по справі судової будівельно-технічної експертизи, оскільки як відомо з матеріалів справи, справа перебувала у провадженні Печерського районного суду міста Києва з 25 серпня 2020 року по 23 листопада 2020 року. Справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було відомо про відкрите судове провадження, про що свідчать відзиви на позовну заяву. Проте, своїм процесуальним право заявити клопотання про призначення у справі судової будівельно технічної експертизи відповідач протягом перебування справи у провадженні Печерського районного суду міста Києва не скористався. Відповідне клопотання він подав лише 23 листопада 2020 року, тобто вже після ухвалення судом першої інстанції по справі остаточного судового рішення.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що скориставшись своїм конституційним правом на апеляційний перегляд справи, ОСОБА_2 питання щодо призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи в апеляційному порядку не ставить. Відповідних клопотань до Київського апеляційного суду не надходило.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року(далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, апеляційний суд вважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має правозалишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 рокузалишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна