Справа № 646/1228/21
№ провадження 2/646/1176/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.07.2021 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Благої І.С.,

за участі секретаря судових засідань Матвійчук В.В.,

представника відповідача адвоката Лиски П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 30.04.2011р. у розмірі 32259,30 грн. станом на 31.01.2021р.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 30.04.2011р. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які розміщені на сайті банку www.privatbank.ua, складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Факт ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання ним анкети-заяви, підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, яка містить запевнення відповідача про ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банку про їх затвердження. Заявою відповідача підтверджується факт його інформування про умови кредитування у банку. Укладаючи вищевказаний договір, сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлене однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування картрахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2700,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Встановлюючи та змінюючи кредитний ліміт, позивач керувався положеннями п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою позивача. Отже, позивач виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Згідно з п.1.1.1.50 договору мінімальний обов`язковий платіж це розмір боргових зобов`язань відповідача, які він щомісяця повинен сплачувати протягом терміну дії карти. Розмір мінімального обов`язкового платежу розраховується у процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. Також за умовами п.п.2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 договору відповідач зобов`язався: погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, а у разі невиконання зобов`язань за договором виконати зобов`язання з повернення кредиту, у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку. Але відповідач ці зобов`язання не виконав. Відповідно до п.2.1.1.3.3 відповідач доручив банку списувати з будь-якого рахунку, відкритого у банку, у тому числі, з карткового рахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі, мінімального обов`язкового платежу. Згідно з п.2.1.1.12.7.2 договору у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, як це передбачено п.2.1.1.12.6 договору. Крім того, п.2.1.1.12.6.2 договору передбачає, що у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених у Тарифах, що діють на дату нарахування. Отже, згідно зі ст.634 ЦК України сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором, що містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку згідно зі ст.1066 ЦК України та кредитного договору згідно зі ст.1054 ЦК України. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань його заборгованість станом на 31.01.2021р. становить 34012,01 грн., що складається з 2700,00 грн. заборгованості за тілом кредита, 29439,30 грн. заборгованості за нарахованими відсотками, 1872,71 грн. нарахованої пені. Оскільки вимогами чинного законодавства не встановлено, що кредитодавець може вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, то позивач пред`являє до боржника вимогу про стягнення заборгованості у сумі 32259,30 грн., з якої 2700,00 грн. заборгованість за кредитом, 29439,30 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 120,00 грн. заборгованість за пенею.

Ухвалою суду від 26.02.2021р. було відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного провадження.

19.04.2021р. за клопотанням представника відповідача суд своєю ухвалою здійснив перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі та заперечує проти їх задоволення з наступних підстав. Так, відповідач не підписував Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та Правил надання банківських послуг, які надані позивачем суду. Тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору про надання банківських послуг №б/н від 30.04.2011р. Отже, не можна стверджувати, що сторони домовилися у письмовому вигляді про ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також про відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду ВС від 16.12.2020р. у справі №332/3299/13-ц, від 04.09.2019р. у справі №645/7971/15-ц, від 04.09.2019р. у справі №645/7971/15-ц викладена правова позиція, згідно з якою не можна розцінювати як частину кредитного договору витяги з Тарифів обслуговування кредитних карток, Умов та правил надання банківських послуг, Умов та правил споживчого кредитування, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам тощо, які не містять підпису позичальника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Що стосується наданих представником позивача довідки про підписання сторонами договору №б/н, за яким було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , а також довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки, то вони не містить печатки позивача та підпису уповноваженої особи, а юрисконсульт банку, який їх підписав, не має на це необхідних повноважень. Тому ці довідки мають бути виключені з числа доказів. Крім того, позивачем не надано достовірних доказів видачі відповідачу готівки через касу чи на картку (заяви про видачу готівки, меморіального касового ордеру, платіжного доручення чи іншого документу, що підтверджує видачу кредиту саме у зазначеному позивачем розмірі), а документ, схожий на виписку з карткового рахунку, не є документом первинного бухгалтерського обліку, тому теж повинен бути виключений з числа доказів. Також з числа доказів має бути виключена виписка по рахунку відповідача за період з 30.04.2011р.по 06.11.2019р., оскільки вона сформована за межами строку дії картки, який обмежений лютим 2015 року. Крім того, зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що 07.04.2018р. та 12.04.2018р. відповідач нібито здійснив поповнення картки № НОМЕР_1 у розмірі 2400,00 грн. та 100,00 грн. Проте відповідач не здійснював таких дій, оскільки строк дії цієї картки закінчився у лютому 2015 року і у відповідача не було необхідності поповнювати картку, строк дії якої скінчився. Крім того, незрозуміло, яким чином відбулися ці поповнення. Представник відповідача вважає, що це може свідчити про те, що вказані поповнення картки відповідача могли бути здійснені працівниками банку з метою створення штучних умов для переривання перебігу строку позовної давності. Тому цей документ, на його думку, також не відповідає вимогам допустимості та має бути виключений з числа доказів. Що стосується розрахунку заборгованості, який наданий представником позивача, то він сам по собі не є доказом виникнення боргу та наявності жодних боргових зобов`язальних правовідносин. Так само і копія анкети сама по собі не підтверджує факт видачі грошових коштів. Наведена у розрахунку заборгованості таблиця не дозволяє зрозуміти, яким чином здійснювався розрахунок суми заборгованості та не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже не є доказом у справі. Доказів наявності заборгованості, що підтверджувалися б первинними бухгалтерськими документами, суду не надано. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження видачі кредитних коштів відповідачу. З матеріалів справи вбачається, що з 22.09.2011р. операції по поверненню кредитних коштів по картці взагалі не здійснювалися. Що стосується відомостей про поповнення картки 07.04.2018р. на суму 2400,00 грн. та 12.04.2018р. на суму 100,00 грн., то відповідач їх не вчиняв та не міг вчиняти, оскільки строк дії картки закінчився. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише у лютому 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності, то це є підставою для відмови у позові. Крім того, банк не навів доказів, що стягнення за кожним черговим платежом по кредит нараховується з дати несплати чергового платежу, а також що таке стягнення включає у себе суму заборгованості, яку відповідач зобов`язаний був достроково повернути внаслідок невиконання обов`язків по оплаті чергових платежів. Таким чином, ані вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту, ані вимога про стягнення заборгованості з процентів не можуть бути задоволені. Щодо вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором та штрафу, то відповідач не підписував таких умов, тому в цій частині договір сторонами не укладений.

Крім того, представник відповідача у своєму відзиві просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 10'000,00 грн.

Крім того, представником відповідача подане клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог, оскільки згідно з випискою по картці починаючи з 22.09.2011р. операцій з повернення кредитних коштів по картці взагалі не здійснювалося.

Представником позивача було надіслано до суду відповідь на відзив разом з клопотанням про продовження процесуального строку на подання до суду відповіді на відзив у цій справі. Ухвалою суду від 15.06.2021р. було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про продовження процесуального строку на подання до суду відповіді на відзив у цій цивільній справі.

Ухвалою суду від 28.04.2021р. було частково задоволено клопотання представника відповідача та визнано обов`язковою явку представника позивача до суду, зобов`язано позивача надати відповіді на питання в порядку ст.93 ЦПК України, а також зобов`язано представника позивача надати суду оригінал Анкети- заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.04.2011р. від імені відповідача.

Ця ухвала суду позивачем виконана не була.

Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Будь-яких клопотань та заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі, підтримавши свій відзив на позов та доводи, які у ньому викладені. Також представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності (загальної та спеціальної) до позовних вимог банку.

Крім того, у судовому засіданні 14.07.2021р. представник відповідача відмовився від свого клопотання про визнання обов`язковою явки представника позивача у судове засідання. Тому, оскільки суд визнавав явку представника позивача обов`язковою саме за клопотанням представника відповідача, з урахуванням того, що представник позивача належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання з невідомих причин, а матеріали справи містять його заяву про розгляд справи без його участі, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно з копією Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 30.04.2011р., ОСОБА_2 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку: кредитка «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом по платіжній картці кредитці «Універсальна»/Gold у розмірі 4000 грн.(а.с.19).

Вказана анкета-заява містить твердження про те, що особа, яка її підписала, погоджується, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між цією особою та банком договір про надання банківських послуг. Також ця анкета-заява містить твердження про те, що особа, яка її підписала, ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані цій особі у письмовому вигляді; Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua; особа, яка підписала анкету-заяву зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися зі змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Що стосується доводів представника відповідача про недопустимість цього документу як доказу, то суд з ними не погоджується, оскільки копія анкети-заява хоча і низької якості, але є читабельною, підписана представником позивача з зазначенням дати її засвідчення, тому відповідає вимогам ч.5 ст.95 ЦПК України.

Згідно з довідкою за підписом представника позивача, без номеру та дати її видачі, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття: 30.04.2011р., термін дії: 02/15 (а.с.18).

У судовому засіданні представник відповідача визнав, що відповідач отримав вищевказану кредитну картку у АТ КБ «ПриватБанк», а також не оспорював тієї обставини, що термін дії цієї картки по лютий 2015 року.

Матеріали справи містять роздруківку «Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» з зазначенням про те, що повна версія Умов та Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua (а.с.22), роздруківку «Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256» (а.с.23-46), а також роздруківку наказу «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанка та усіх дочірніх банків», яка не містить ані підпису особи, яка видала цей наказ, ані відбитку печатки банку (а.с.47).

В той же час, суду не надано достовірних та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що під час укладання договору №б/н від 30.04.2011р. сторони погодили саме ті умови, які були передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були затверджені банком та були чинні на момент вчинення сторонами вказаного правочину.

Так, відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже, враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного Суду, позивачем у цій справі не доведено, що надані ним суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та Правила надання банківських послуг є частиною договору, укладеного сторонами 30.04.2011р. Тобто, позивачем не доведено обставини, які свідчать про порушення відповідачем його зобов`язань за договором №б/н від 30.04.2011р. в частині сплати нарахованих відсотків та в частині відповідальності за порушення зобов`язань за договором у вигляді неустойки (пені).

У самій же анкеті-заяві від 30.04.2011р. не визначено умов щодо процентної ставки, термінів погашення заборгованості, а також щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками та пенею.

Тому немає підстав для застосування позовної давності до цих вимог.

Також матеріали справи містять довідку за підписом представника банку, без номеру та без дати її видачі, «про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н)» (а.с.17). У цій довідці зазначено наступну інформацію щодо картки НОМЕР_1 : старт карткового рахунку 30.04.2011р., зміна кредитного ліміту: 30.04.2011р., кредитний ліміт: 300,00, примітка: встановлення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту: 06.05.2011, кредитний ліміт: 2700,00, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту: 06.11.2019, кредитний ліміт: 0,00, примітка: зменшення кредитного ліміту (а.с.17).

В той же час сама по собі довідка не є достатнім та достовірним доказом на підтвердження відповідних обставин щодо зміни умов договору між позивачем та відповідачем.

Так, відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, суду не надано достовірних, допустимих, належних та достатніх доказів на підтвердження фактів зміни умов договору №б/н від 30.04.2011р., укладеного між сторонами та за яким відповідач отримав картку № НОМЕР_1 , у тому числі, фактів зміни ліміту кредиту.

Таким чином, під час розгляду справи було встановлено, що 30.04.2011р. між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг позивачем відповідачу, на підставі якого позивач видав відповідачу кредитну карту № НОМЕР_1 , строком дії по лютий 2015 року.

При цьому матеріали справи не містять належних, достовірних, допустимих та належних доказів на підтвердження тієї обставини, що сторонами погоджувався встановлений банком кредитний ліміт у розмірі 2700,00 грн. А вищевказана довідка за підписом представника позивача (а.с.17) та виписка за договором (а.с.13-16, 177-181) не є доказом такої обставини.

Також не надано доказів на підтвердження погоджених сторонами розміру відсотків за користування кредитом, строку і порядку їх оплати, відповідальності відповідача за порушення зобов`язань за договором матеріали справи не містять.

У виписках за договором №б/н станом на 05.02.2021р. та станом на 13.05.2021р. щодо відповідача, міститься інформація про операції за двома картками: НОМЕР_2 та НОМЕР_1 (а.с.13-16, 177-181).

Згідно цієї виписки операції за карткою № НОМЕР_1 в межах строку її дії проводилися з 30.04.2011р. (операція: встановлення кредитного ліміту: 300,00) по 22.09.2011р. (операція: депозит на суму 150,00).

Крім того, у виписці міститься інформація про три операції за картою № НОМЕР_1 у 2018 році, тобто після закінчення строку дії цієї картки, а саме:

-07.04.2018р. на суму 2390,00 грн. - поповнення готівкою терміналі самообслуговування: м.Харків. вул.Валентинівська, 296, відділення банку;

-07.04.2018р. на суму 10,00 грн. - поповнення готівкою терміналі самообслуговування: м.Харків. вул.Валентинівська, 296, відділення банку;

-12.04.2018р. на суму 100,00 грн. автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_3 .

В той же час ані у самій виписці, ані в інших матеріалах справи не міститься будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що вищевказані три операції 07.04.2018р. та 12.04.2018р. були здійснені відповідачем. Крім того, ці операції вчинялися більш ніж три роки після закінчення строку дії картки № НОМЕР_1 .

Отже, доказів на підтвердження того, що саме відповідач здійснював ці три операції, суду не надано.

Крім того, вищевказані «виписка за договором №б/н станом на 05.02.2021р.» (а.с.13-16), яка ніким не підписана та не містить відбитку печатки банку, а також «виписка за договором №б/н станом на 13.05.2021р.» (а.с.177-181), яка не містить відбитку печатки банку, а лише на останній сторінці містить підпис без зазначення відомостей про особу, яка його вчинила, та відбиток штампу «згідно з оригіналом».

Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст.78, 79, 79 ЦПК України вищезазначені документи не відповідають вимогам допустимості та достовірності доказів.

Будь-яких інших належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем суду не надано.

Що стосується розрахунку заборгованості (а.с.6-12), то сам по собі цей документ не є достатнім та достовірним доказом на підтвердження факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредита.

Що стосується доводів представника відповідача про те, що строк дії договору між сторонами закінчився у лютому 2015 року, що, на його думку, свідчить про пропуск позивачем позовної давності для звернення до суду з цим позовом, то ці доводи є помилковими.

Так, у вищевказаній постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі, якщо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), то для таких правовідносин має застосовуватися вимоги ч.2 ст.530 ЦК України. Тобто, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Оскільки у анкеті-заяві від 30.04.2011р. не встановлено строку повернення відповідачем кредиту, а також не погоджувалося сторонами, що строк дії договору співпадає зі строком дії картки № НОМЕР_1 , то до цих спірних правовідносин позивач застосовуються правила ч.2 ст.530 ЦК України.

Так, згідно з цією правовою нормою якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15.01.2021р. у справі №494/366/19.

При цьому закон не передбачає конкретної форми вимоги кредитора (позивача) до боржника (відповідача) про повернення наданих кредитних коштів. Тобто така вимога може бути заявлена кредитором шляхом подання позову про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором.

Проте, як вже зазначалося вище, суду не надано допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач видав відповідачу кредитні кошти (відкрив кредитних ліміт, а відповідач використав певну суму у його межах) у розмірі 2700,00 грн.

Тому суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту не з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, а з підстав недоведеності цієї позовної вимоги.

Що стосується доводів представника відповідача про виключення з числа доказів анкети-заяви, довідки про підписання сторонами кредитного договору та видачу кредитної картки, довідки про зміну кредитного ліміту, візуально схожого на виписку з карткового рахунку, виписки по рахунку відповідача, то

за правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час розгляду справи суд оцінив всі наявні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, що відображено вище у мотивувальній частині цього рішення.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія підписаного ОСОБА_1 документу від 06.04.2018р. без назви, який у описі додатків до позовної заяви позначений як копія паспорту споживчого кредиту та у якому визначено, зокрема, наступні умови кредитування: відновлювальна кредитна лінія, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці; сума/ліміт кредиту: до 50'000 грн./до 70'000 грн; строк договору 240 місяців; строк кредитування 240 місяців; мета отримання кредиту: на споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом (на картковий рахунок). Крім того у вказаному документі зазначено: процентна ставка у межах пільгового періоду, відсотків річних: 0,01%; процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних: 43,2%/42%; тип процентної ставки: фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); членський внесок за участь у GoldКлубі, на місяць: універсальна/20 грн.; загальні витрати за кредитом: 53485,77 грн./61687,16 грн. (а.с.20-21).

Проте зі змісту вказаного документу неможливо встановити, що він стосується предмету цивільно-правового спору у цій справі. Отже, цей документ не відповідає вимогам належності доказів, які встановлені ст.77 ЦПК України.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, то за правилами ст.141 ЦПК України на позивача покладаються судові витрати, понесені відповідачем, а саме, витрати на професійну правничу допомогу (ст.137 ЦПК України).

Так представником відповідача на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну допомогу надано:

- копію договору про надання правової допомоги, укладений між відповідачем та адвокатом Лиска П.О., згідно з п.8 якого гонорар адвокату становить фіксовану суму у розмірі 10'000,00 грн. (а.с.99);

- копію звіту від 31.03.2021р. по вищевказаному договору, згідно з яким адвокатом надано правову допомогу шляхом ознайомлення зі змістом позовної заяви, надання усної консультації, правової інформації і роз`яснень з правових питань з приводу необхідності подання відзиву на позов банку, інших заяв та клопотань у цій справі; підготовки та складання відзиву на позовну заяву банку, виготовлення копій відзиву з додатками для учасників судового процесу, - усього на суму 10'000 грн. (а.с.97);

- копію квитанції до прибуткового касового ордеру №1-3103 від 31.03.2021р., згідно з яким адвокат Лиска П.О. прийняв від ОСОБА_1 10'000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 30.03.2021р. (а.с.98).

На підставі викладеного, керуючись ст. 11, 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 , витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч ) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Також апеляційна скарга на рішення суду може бути подана у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.07.2021 року.

Суддя І.С. Блага