РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2021 року Провадження №2/425/216/21

Справа №425/477/21

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретарка судових засідань Брудницька О.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до Рубіжанської міської ради Луганської області, про визнання право власності в порядку спадкування за законом, на квартиру АДРЕСА_1 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 24 лютого 2021 року суд відкрив провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності. Справу вирішено розглянути за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 18 березня 2021 року, о 09 годині 30 хвилин, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області.

Вісімнадцятого березня 2021 року, в підготовче судове засідання сторони не з`явились, але у поданих заявах просили справу розглянути без їх участі.

У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиції учасників у справі.

Позиція позивача полягала у тому, що 15.05.1992 року державним нотаріусом Рубіжанської нотаріальної контори був зареєстрований заповіт ОСОБА_2 , спадкоємцем якої був зазначений позивач. І після смерті ОСОБА_3 , він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складалась з квартири АДРЕСА_1 . Пізніше він зареєстрував своє право власності на нерухоме майно у державному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради. А 15 грудня 2020 року, втративши оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу дублікату вказаного свідоцтва, але отримав відмову, оскільки оригінал зазначеного свідоцтва було передано на зберігання до Луганського державного нотаріального архіву, який знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. І оскільки позивач втратив оригінал правовстановлюючого документа, а отримати його дублікат можливості не має, він просить суд визнати за ним право власності на отримане ним у спадок майно.

Відповідач в особі міського голови Рубіжанської міської ради Луганської області, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Оцінка суду щодо фактів, з оцінкою доказів та аргументів сторін.

15 лютого 1992 року держаним нотаріусом Рубіжанської нотаріальної контори був зареєстрований заповіт ОСОБА_2 , спадкоємцем в якому, спадкового майна, яке складалось з квартири АДРЕСА_1 , був зазначений ОСОБА_1 (а.с.1-2).

29 грудня 1995 року, на ім`я ОСОБА_1 , державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори, було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка складалась з квартири АДРЕСА_1 , за заповітом зареєстрованим в реєстрі 15 травня 1992 року за номером 3651 та посвідченим Рубіжанською державною нотаріальною конторою (а.с. 7).

За даними Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, власником квартири АДРЕСА_1 , дійсно є ОСОБА_1 , на підставі вказаного свідоцтва (а.с.8).

Але у зв`язку із втратою оригіналу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори, про видачу дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори 29 грудня 1995 року, зареєстрованим в реєстрі за №3727. Проте постановою від 15 грудня 2020 року, державний нотаріус Рубіжанської державної нотаріальної контори, відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, яка полягає у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки оригінал зазначеного свідоцтва було передано на зберігання до Луганського державного нотаріального архіву, який знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження (а.с. 6).

І 23 лютого 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області до Рубіжанської міської ради Луганської області із позовом про визнання права власності (а.с.1-2).

Оцінка суду щодо змісту спірних правовідносин.

Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини у сфері власності в межах яких, через втрату ним оригіналу документа, який засвідчує його право приватної власності на нерухоме майно, він потрапив в умови правової невизначеності, у яких повною мірою реалізувати правомочності власника не може.

Оцінка суду щодо права.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном.

З огляду на положення частини першої статті 181 та 182 Цивільного кодексу України, квартира АДРЕСА_1 , слід розглядати як нерухому річ, право власності та інші речові права на які, а також їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Законом, який регулює відносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року №1952-IV.

Статтею третьою цього закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, частиною четвертою цієї статті гарантується, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом за умов, що реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Положеннями частини першої статті 4 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (який діяв на території нинішньої України з 01 січня 1964 року до 01 січня 2004 року, а тому підлягає застосуванню) було передбачено, що цивільні права та обов`язки виникали з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Так, статтею 4 Основ цивільного законодавства Союзу РСР та його республік передбачалось, що об`єктами цивільних прав є, у тому числі, право на нерухоме майно, особливості набуття та припинення якого встановлюється законодавчими актами. Поряд з цим частиною першою статті 51 цього ж закону, було передбачено, що громадянину можуть належати на праві власності - квартири, як нерухоме майно.

Цивільне право власності, з огляду на положення частини четвертої статті 86 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки, існувало у чотирьох формах, серед яких була і приватна власність.

Законом, який тлумачив право власності як суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, та регулював їх на території нинішньої України є Закон України Про власність, положеннями статті 12 якого було передбачено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування.

І з огляду на копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним ОСОБА_2 (а.с.7), квартиру АДРЕСА_1 , вона заповіла єдиній людині: ОСОБА_1 , який прийняв спадщину та якому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

За таких обставин, ОСОБА_1 слід визнати таким, що набув право приватної власності на зазначену квартиру, по праву спадкування.

У розпорядженні суду є відомості, отримані від комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради Луганської області про те, що власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (зареєстрований у реєстрі 15.05.1992 року за № 3651) виданого Рубіжанською державною нотаріальною конторою 29.12.1995 року (реєстр № 3727), (а.с. 8).

Таким чином суд погоджується із тим, що ОСОБА_1 дійсно набув право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , і, що правовстановлюючим документом, який підтверджував набуте ним право власності на квартиру, був оригінал свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який він втратив.

І вказана обставина (втрата правовстановлюючого документу) дійсно створює для позивача умови правової невизначеності через, що існує необхідність захисту права власності позивача у судовому порядку.

З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності звернутись до суду за захистом цього права.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно зі статтею 5 цього ж кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Положеннями пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільного права може бути його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Висновок суду по суті позовних вимог.

Тому враховуючи все вищевикладене, суд приймає визнання відповідачем позову та відзначає, що позовні вимоги дійсно є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,133-142,200,206,211,213,217,220-222,244-248,258,259,263-265,268,272,273,351,352,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання права власності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва виданого 29.12.1995 року державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори (реєстр № 3727) про право на спадщину за заповітом посвідченого Рубіжанською державною нотаріальною конторою 15 травня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 3651.

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

Суддя - Д.С. Коваленко