22-ц/804/1955/21
264/189/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 264/189/20

Номер провадження 22-ц/804/1955/21

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретар Целовальник К.А.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор»

на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року, у складі судді Пустовойт Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до Комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор»,

третя особа: ОСОБА_2

про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням злочину,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Маріупольавтодор» (далі ККП «Маріупольавтодор»), Страхової компанії «Саламандра», третя особа: ОСОБА_2 , в якому, 22 жовтня 2020 року уточнивши вимоги просила виключити з кола відповідачів Страхову компанію «Саламандра» та стягнути з відповідача ККП «Маріупольавтодор» на її користь моральну шкоду в розмірі 461600 грн.

Уточнена позовна заява мотивована тим, що вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 травня 2019 року у кримінальній справі № 264/641/18 ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченому частиною 2 статті 286 КК України, а саме: чоловік позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 був смертельно травмований у результаті дорожньо-транспортної події. 16 грудня 2017 року приблизно о 09:40 годин водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем «МАЗ 5550 С3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр-ту. Нікопольському з боку вул. Заозерної в напрямку пл. Левченко в Кальміуському районі м.Маріуполя, у районі зупинки громадського транспорту «Іллічівський ринок» порушивши вимоги п.п.10.1 та 16.5 Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на перетинавшого проїжджу частину пішохода ОСОБА_3 , у результаті чого останній був смертельно травмований. Вирок набув законної сили 28 червня 2019 року. Відповідно до технічного паспорта серії НОМЕР_2 вантажний автомобіль «МАЗ 5550 С3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ККП «Маріупольавтодор». Відповідно до наказу № 70-до від 02 березня 2017 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу в ККП «Маріупольавтодор» на посаду водія автотранспортних засобів. Відповідно до наказу відповідача б/н від 29 листопада 2017 року за ОСОБА_2 , як за водієм автотранспортних засобів, був закріплений вказаний вантажний автомобіль. Смертельне травмування чоловіка позивачки ОСОБА_3 в результаті протиправних дій завдали їй моральну шкоду, у зв`язку з чим у неї погіршився стан здоров`я, змушена через стрес проходити амбулаторне лікування в поліклініці за місцем проживання, проходити курс лікування у водолікарні. Моральну шкоду оцінює в 500000 грн. Враховуючи укладений 30 травня 2017 року між ККП «Маріупольавтодор» і СК «Будинок Страхування», в теперішній час СК «Саламандра», договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивачка вказує, що відповідач повинен виплатити моральну шкоду 461600 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ККП «Маріупольавтодор», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину задоволено частково.

Стягнуто з ККП «Маріупольавтодор» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 150000 грн.

Стягнуто з ККП «Маріупольавтодор» на користь держави судовий збір у розмірі 272,17 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачці, як дружині загиблого, заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала через протиправні дії ОСОБА_2 , який є працівником ККП «Маріупольавтодор». Позивачка у похилому віці понесла невідворотну втрату чоловіка, з яким перебувала у шлюбі понад 50 років, перенесла найсильніші душевні страждання, стрес, внаслідок чого стан її здоров`я значно погіршився. Вочевидь, що зазначені події призвели до істотних змін в її житті.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці, суд виходив із принципу справедливості, з врахуванням доказів по справі, із тих обставин, що шкода завдана в результаті злочину, у вчиненні якого визнано винним працівника ККП «Маріупольавтодор» ОСОБА_2 , доведеності наявного причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, факту перенесених моральних страждань з приводу вищевказаних дій, керуючись принципами розумності, виваженості та співмірності заподіяної шкоди, прийшов до висновку про визначення розміру відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з ККП «Маріупольавтодор» на користь позивачки в розмірі 150 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

15 червня 2021 року відповідач ККП «Маріупольавтодор» подав через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 червня 2021 року визначено склад колегії суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Барков В.М., Биліна Т.І.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ККП «Маріупольавтодор» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 липня 2021 року закінчено підготовчі дії та справу призначено до розгляду на 22 липня 2021 року о 11-45 год.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 липня 2021 року визначено склад колегії суддів: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Барков В.М., Мальцева Є.Є.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ККП «Маріупольавтодор» мотивована тим, що суд прийшов до невірного висновку про те, що вчиненим злочином позивачці завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях та стражданнях через втрату чоловіка, погіршенні стану здоров`я, через що зверталась за консультацією до лікаря, оскільки атеросклероз є хронічним захворюванням і немає причинно-наслідкового зв`язку зі смертю чоловіка позивачці.

Судом залишено поза увагою та залишилось нерозглянутим клопотання відповідача про призначення комплексної психолого-психіатричної експертизи, що унеможливило визначити розмір моральної шкоди. Інші обставини та факти, які б вплинули на розмір моральної шкоди, судом першої інстанції не досліджено, тому є незрозумілим розмір моральної шкоди саме 150000 грн. Вказує, що розрахунок та відповідні підстави виникнення моральної шкоди відсутні.

Судом не враховано, що за наявності вини у скоєнні ДТП страхувальника саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати завдану майнову шкоду у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказані обставини мають значення для вирішення спору, оскільки на відповідача можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Звертаючись до суду, позивачка на власний розсуд скористалася своїми процесуальними правами, не заявила клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача страхової компанії.

Крім того, судом першої інстанції не враховано правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 753/881/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 415/3676/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 263/17067/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 201/7200/18.

Відзив на апеляційну скаргу

Позивачка ОСОБА_1 скористалась своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області залишити без змін. Вказує, що у зв`язку із загибеллю чоловіка у ДТП вона перенесла стрес та була вимушена звертатись за медичною допомогою, в наслідок чого їй встановлено два діагнози, один з яких «церебральний атеросклероз», її стан здоров`я різко погіршився, що вплинуло на її адекватне мислення та поведінку. Щодо судово-психіатричної експертизи зазначає, що ступінь хвилювань, пов`язаних із загибеллю чоловіка, з яким перебувала у шлюбі 55 років, важко оцінити. Відповідаючи на запитання експертів, позивачка переживе ще одну моральну травму, яка може вплинути і на фізичний стан здоров`я. У зв`язку із пандемією, перебуваючи за віком та станом здоров`я у зоні ризику, подорож на віддалену відстань може теж вплинути на стан здоров`я. Зазначає, що моральну шкоду повинен відшкодовувати відповідач ККП «Маріупольавтодор», як юридична особа володілець джерела підвищеної небезпеки.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27.05.2019 року ОСОБА_2 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286, ст.75, ч.1 ст.76 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами з випробуванням на 2 роки. Цивільний позов із вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, заявлений позивачкою до ККП «Маріупольавтодор» та ПАТ «Страхова компанія «Саламандра» залишено без розгляду. Вирок набув законної сили 28.06.2019 року.

З вироку Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.05.2019 року убачається, що 16.12.2017 року приблизно о 09 годині 40 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем «МАЗ 5550 С3», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині пр. Нікопольського зі сторони вул. Заозерної в напрямку площі Левченка на території Кальміуського району м.Маріуполя. Під`їжджаючи до зупинки громадського транспорту «Іллічівський ринок», водій ОСОБА_2 зупинився на забороняючий рух червоний сигнал світлофору. Далі, після зміни сигналу світлофору на дозволяючий рух зелений, водій ОСОБА_2 , діючи необережно, в порушення вимог п.п.10.1, 16.5 Правил дорожнього руху, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, маючи об`єктивну можливість спостерігати пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину пр.Нікопольського, з права наліво, відносно напрямку руху автомобіля, відновив рух уперед та передньою правою частиною керованого ним автомобіля, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної події останньому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження та від яких потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у травматологічному відділенні міської лікарні №1 м.Маріуполя.

Згідно встановлених обставин кримінального провадження, ОСОБА_2 є працівником ККП «Маріупольавтодор», вантажний автомобіль «МАЗ 5550 С3», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він керував виконуючі свої трудові обов`язки, також належить ККП «Маріупольавтодор».

Відповідно до наданих суду документів, позивачка є дружиною померлого ОСОБА_3 , до смерті якого вони проживали родиною разом з їх дочкою ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 . Позивачка є пенсіонером за віком, отримує мінімальну пенсію.

Згідно листа КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 13.11.2018 року, ОСОБА_1 , 1941 р.н., перебуває на диспансерному обліку у терапевта з діагнозом: ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. Церебральний атеросклероз з ГХ ІІ. Неодноразово зверталась з цих підстав до лікаря.

Як встановлено в судовому засіданні, і це підтвердила позивачка, її дочка ОСОБА_4 отримала від ПрАТ «СК «Дім страхування» страхове відшкодування у розмірі 59444,00 грн. Сама позивачка подала заяву про відмову від одержання відшкодування частки моральної шкоди на користь дочки.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т.2 а.с.99, 100, 111). Відповідач ККП «Маріупольавтодор» звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутності (т.2 а.с.112).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В апеляційному суді позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 надали пояснення аналогічні доводам уточненої позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу, пояснив також, що переживання у зв`язку із загибеллю близької людини призвели до прогресу захворювань у позивачки.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення відповідає в повній мірі, обставини справи судом першої інстанції встановлено повно, висновки зроблено у відповідності до вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Колегія суддів апеляційної інстанції в повній мірі погоджується з висновками та обставинами встановленими судом першої інстанції, відповідність яких підтверджена матеріалами справи.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спірні правовідносини є деліктним зобов`язанням, стосуються відшкодування роботодавцем шкоди, завданої його працівником під час виконання ним трудових обов`язків внаслідок ДТП, та регулюються положеннями статей 1166, 1167, 1187, 1188, 1172 ЦК України.

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України).

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-108цс13.

Вирішуючи зазначений спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що моральна шкода була завдана позивачці з вини ОСОБА_2 під час виконання ним трудових обов`язків, що встановлено вироком Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 травня 2019 року, а тому обов`язок по відшкодуванню завданої внаслідок ДТП шкоди покладається на власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода - відповідача у справі ККП «Маріупольавтодор».

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої смертю чоловіка.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як закріплено в статті 3, 27 Конституції України, людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка з квітня 1961 року знаходилась у шлюбі з ОСОБА_3 , з яким народили та виховали доньку ОСОБА_4 (т.1 а.с. 51 53, 56), тобто більше 55 років ОСОБА_1 прожила однією сім`єю з загиблим чоловіком, смерть якого припинила шлюб позивачки.

Позивачка на час смерті ОСОБА_3 знаходилась у літньому віці та внаслідок смерті останнього перенесла непоправну втрату, залишилась без духовної і моральної підтримки, а також і матеріальної підтримки, оскільки відповідно до пояснень позивачки в апеляційному суді, пенсія чоловіка була у двічі більшої ніж у неї.

Внаслідок перенесеного потрясіння у зв`язку з загибеллю чоловіка у неї загостилися хронічні захворювання, що підтверджується матеріалами справи ( т.1 а.с.6).

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтованого та безпідставного розміру відшкодування моральної шкоди не є слушними, оскільки суд першої інстанції вмотивовано зазначив чинники, які він урахував при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, зокрема характер, обсяг та тяжкість фізичних і душевних страждань, яких зазнала позивачка, з урахуванням засад розумності, справедливості виваженості та співмірності заподіяної шкоди.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аргумент апеляційної скарги щодо залишення не розглянутим судом першої інстанції клопотання відповідача ККП «Маріупольавтодор» про призначення у справі судової комплексної психолого-психіатричної експертизи, яке надійшло 05 лютого 2020 року (т.1 а.с.22) не приводить колегію суддів до висновку про скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, оскільки як зазначалось вище, суд навів обґрунтування розміру моральної шкоди, з яким погодилась позивачка та рішення суду не оскаржила.

Зазначене порушення норм цивільного процесуального законодавства не відноситься до переліку підстав, які наведені у частині 3 статті 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Оскільки при подачі апеляційної скарги та під час перегляду справи апеляційним судом відповідачем клопотання про призначення вказаної експертизи заявлено не було, колегія суддів не вбачає підстав для усунення зазначеного недоліка судом першої інстанції та розгляду питання про призначення у справі судової комплексної психолого-психіатричної експертизи.

Колегією суддів не може бути прийнято посилання відповідача на те, що висновки суду першої інстанції не узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 753/881/2017, від 25 вересня 2019 року у справі № 415/3636/16-ц, оскільки відомості про будь-які судові рішення Верховного Суду у вказаних справах відсутні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 263/17067/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 201/7200/18, оскільки у вказаних справах були встановлені інші обставини та між сторонами виникли інші правовідносини.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції обов`язку страховика відшкодувати завдану майнову шкоду у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки ОСОБА_1 до відповідача ККП «Маріупольавтодор» вимог про відшкодування завданої майнової шкоди не заявляла.

Більш того, ПрАТ «СК «Саламандра», відповідно до положень статті 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на користь ОСОБА_4 (доньки загиблого ОСОБА_3 ), з урахуванням відмови ОСОБА_1 від своєї частки страхового відшкодування, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 59444,00 грн, з яких: 38400,00 у відшкодування моральної шкоди, що складає 12 мінімальних заробітних плат на дату дорожньо-транспортної пригоди та 21011,20 грн витрати на поховання ( т.1 а.с. 43 78).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Порушень норм матеріального і процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів суду апеляційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ККП «Маріупольавтодор» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року залишенню без змін.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 23 липня 2021 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

В.М.Барков

Є.Є.Мальцева