Житомирський апеляційний суд
Справа №279/483/20 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 16 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Галацевич О.М.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Лісової Т.С.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я.

у цивільній справі №279/483/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 10886,43 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні з дня звільнення до постановлення судового рішення. В обґрунтування поданого позову зазначав, що до 17.12.2019 року працював у відповідача. Після звільнення відповідач розрахунок з ним не провів і на час звернення до суду не виплатив 10886,43 грн. розрахункових коштів. Його середньоденний заробіток становить 749,27 грн. Просить стягнути на його користь 10886,43 грн. розрахункових коштів, середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день ухвалення рішення, розмір якого станом на 27.01.2020 року становив 30720,07 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 10886 (десять тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 43 копійки розрахункових коштів, 50950 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 36 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» () на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» (далі-ТОВ «Гулянецький щебзавод»)просить вказане рішення суду скасувати в частині стягнення нарахованої суми 50950,36 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог. Визначити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в кількості за 28 робочих днів затримки з урахуванням податків та зборів, сплата яких є обов`язком роботодавця або працівника. В частині стягнення розрахункових коштів відмовити, оскільки на день винесення оскаржуваного рішення заборгованість повністю сплачена, та вирішити питання судових витрат. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що середній заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становить 749,27 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В даному випадку з дня звільнення з 17.12.2019 р. по 28.01.2020 р. цей період становить 28 робочих днів затримки, тобто 28х749,27= 20979,56 грн. Крім того, у листах-роз`ясненнях ДФСУ від 09.03.2016 р. №665/4/99-99-17-03-03-13 та від 09.06.2016 р. №12817/6/99-99-13-02-03-15 зазначено, що виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку в разі звільнення працівника, здійснюється звільненому працівнику й не пов`язана з відносинами трудового найму. Такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи ПДФО за ставками 18% (п.168.1, п.167.1 ПКУ) та ВЗ за ставкою 1,5% (пп.1.2, 1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПКУ) у місяці його фактичного нарахування. Таким чином, ТОВ «Гулянецький щебзавод» сплачено ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі 20979,56 грн., з яких:16888,55 грн. сума середнього заробітку за час затримки розрахунку; 3776,32 грн. ПДФО за ставкою 18% та 314, 69 грн. військовий збір за ставкою 1,5%. Апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні, зокрема, в мотивувальній частині вказано, що суми визначаються без вирахування податків та обов`язкових платежів (зборів), сплата яких є обов`язком роботодавця або працівника, а резолютивна частина цього не містить. Ухвалою суду від 21.10.2020 р. в роз`ясненні рішення суду від 15.04.2020 р. відмовлено. Крім того, 28.01.2020 з ОСОБА_1 проведено розрахунок заборгованості по заробітній платі в сумі 10886,48 грн., але на день прийняття рішення, суд про вказаний розрахунок повідомлено не було.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на ТОВ «Гулянецький щебзавод».

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 був звільнений з посади складача поїздів ТОВ «Гулянецький щебзавод» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, відповідно до наказу ТОВ «Гулянецький щебзавод» від 17 грудня 2019 року № 260-к (а.с. 13,14).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до приписів ч.5 ст.12 ЦПК суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:1) керує ходом судового процесу; 2)сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В даному випадку судом першої інстанції правильно встановлено, що непроведення своєчасного розрахунку з працівником є порушенням вимог статей 47 та 116 КЗпП України, тому з роботодавця підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати належних до сплати сум.

Разом з тим, обставини справи судом встановлені неповно.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, із наданих відповідачем нових доказів, які прийняті апеляційним судом згідно зі ст.367 ЦПК, вбачається, що повний розрахунок було проведено з позивачем 28 січня 2020 року.

На підтвердження виплати позивачу заборгованості в сумі 10886,43 грн. відповідачем долучено до апеляційної скарги: зведену відомість та банківську виписку по рахунку ТОВ «Гулянецький щебзавод» за 28.01.2020. Зазначені обставини підтверджені також повідомленням Банку.

Про виплату позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період до 28 січня 2020 року відповідач надав платіжне доручення № 1 від 15.09.2020 року про перерахування середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні за грудень-січень 2020 в сумі 16888,55 грн., платіжне доручення № К9BO0SCV0K від 11.09.2020 на сплату підприємством ПДФО в сумі 3776,32 грн., платіжне доручення № K9BO0SCN0J від 11.09.2020 про сплату ТОВ «Гулянецький щебзавод» військового збору в сумі 314,69 грн. Ці обставини також підтверджені повідомленням Банку.

Тобто, на час перегляду апеляційним судом справи встановлено, що підстав для задоволення позову немає, оскільки всі належні працівникові кошти були виплачені роботодавцем.

У зв`язку з викладеним та відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.376 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» задоволити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Компенсувати понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Гулянецький щебзавод» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1261,21 грн. за рахунок Держави в порядку, встановленому КМУ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: