ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6828/19 Головуючий суддя І інстанції Бобко Т. В.
Провадження № 22-ц/818/2337/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Чабан А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Бобко Т.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про захист прав споживача,

встановив:

06 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про захист прав споживача.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного ним 24.06.2014 Договору про користування електричною енергією № 24572 та Правил роздрібного ринку електричної енергії, оплата за спожиту електричну енергію здійснюється виключно на підставі фактичних показів приладів обліку з розрахунками станом на 01 число кожного календарного місяця.

Вказав, що розрахунки не відповідають вимогам Договору № 24572 і порушують його права як споживача.Договір №24572 від 24 червня 2014 року діяв до 01 січня 2019 року, до часу, за зміною нормативної бази, коли Акціонерне товариство «Харківобленерго» почало надавати позивачу окрему послугу з електропостачання, зокрема розподіл електричної енергії. До 01 січня 2019 року ОСОБА_1 сплачував кошти за отриману послугу з електропостачання на рахунок АТ «Харківобленерго», а після вказаної дати на рахунок ПрАТ «Харківенергозбут», яке було постачальником електричної енергії.

Зазначає, що згідно умов вищевказаного договору, а також Правил користування електричною енергією для населення, Правил роздрібного ринку електричної енергії, ст.629 ЦК України, сплата за спожиту ним електричну енергію повинна здійснюватись виключно на підставі фактичних показів прибору обліку станом на 01 число кожного календарного місяця, всі інші розрахунки, які здійснюються у інший спосіб нарахування коштів за отриману позивачем послугу з електропостачання не відповідають вимогам договору та нормативній базі, а тому не можуть бути враховані як платіжні документи, які є обов`язковими для виконання. Незважаючи на вказані обставини, АТ «Харківобленерго» постійно проводило нарахування коштів за надані послуги з електропостачання на свій розсуд, без урахування фактичних показників приладу обліку. Позивач в свою чергу регулярно сплачував кошти за фактичними показниками приладу обліку. За вказаних обставин в розрахунках АТ «Харківобленерго» виникла незрозуміла розбіжність, у зв`язку з чим, відповідач почав вимагати від позивача сплати боргу у розмірі 234,40 гривень, без надання будь-яких зрозумілих позивачу розрахунків.

27 серпня 2019 року до позивача приїхали працівники АТ «Харківобленерго» та не представившись стали вимагати негайної сплати 234,40 гривень, та у разі відмови від сплати вказаної суми, погрожували відключенням будинку позивача від електропостачання. На вказані дії працівників АТ «Харківобленерго» позивачем було здійснено виклик поліції та повідомлено про вчинення проти позивача протиправних дій, після чого працівниками АТ «Харківобленерго» було повідомлено позивача про те, що борг у вказаному розмірі виник у позивача перед відповідачем за грудень 2018 року, на що позивач пред`явив працівникам АТ «Харківобленерго» квитанцію про сплату коштів за вказаний період і розрахунок, здійснений на підставі фактичних показників приладу обліку, після чого працівники АТ «Харківобленерго» поїхали.

05 вересня 2019 року позивач отримав від Харківського районного відділення енергозбуту АТ «Харківобленерго» рекомендований лист з повідомленням №585136 від 23 серпня 2019 року про відключення електроенергії за заборгованість у розмірі 234,40 гривень і попередження про необхідність сплати вказаної суми. Вказане попередження, на думку позивача, не відповідає вимогам ч.ч.4,7 ст.7.5 ПРРЕЕ, оскільки не підписано відповідальною особою та не містило зазначення договору та періоду за яким виникла заборгованість.

Позивач зазначає, що враховуючи вищевказані обставини, відповідач порушує його права споживача, оскільки не виконує вимог ПРРЕЕ щодо порядку оформлення попередження про припинення постачання електричної енергії, намагаючись шляхом залякування отримати від позивача додаткових коштів за вже повністю сплачену ОСОБА_1 послугу.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача припинити застосування до нього заходів агресивної підприємницької практики, шляхом вимагання від нього неіснуючої заборгованості за отриману послугу з електропостачання у розмірі 234,40 гривень; визнати повідомлення №585136 від 23 серпня 2019 року про відключення від електроенергії за заборгованість буд. АДРЕСА_1 таким, що не підлягає до виконання сторонами, так як є нікчемним у розумінні ч.ч.4,7 ст.7.5 ПРРЕЕ; вирішити питання щодо відшкодування йому завданої шкоди порушенням прав споживача, шляхом надсилання вказаного повідомлення №585136 з вимаганням неіснуючого боргу. Вирішити питання щодо судових витрат, оскільки ОСОБА_1 як споживач, на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про захист прав споживача було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам частини четвертої статті 265 ЦПК України, а саме суд першої інстанції не надав належної мотивації ухваленого рішення з посиланням на норми права, які регламентують правовідносини, що виникли між ним та відповідачем. Суд першої інстанції дослідив докази з порушенням вимог, встановлених ЦПК України.

У письмовому відзиві представник відповідача АТ «Харківобленерго» - адвокат Григоренко Ю.Є. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 21.12.2020 залишити без змін.

Вказала, що 24 червня 2014 року за адресою: АДРЕСА_2 між АТ «Харківобленерго» укладено договір про користування електричною енергією №24572, на час укладення якого діяли «Правила користування електричною енергією для населення», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, пунктами 20,21 яки передбачалося, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору. Побутовий споживач, як правило, знімає покази засобу обліку на перше число місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Електропостачальник (електророзподільне підприємство) має право контролювати правильність знімання показів засобів обліку побутовим споживачем. Зняті споживачем чи отримані та/або зняті енергопостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку в інший день вважаються вихідними даними для визначення показів засобу обліку на перше число календарного місяця шляхом додавання (віднімання) середньодобового споживання, помноженого на кількість днів (діб) між датою зняття показів та першим числом календарного місяця. Середньодобове споживання визначається виходячи з даних про покази засобу обліку, зафіксовані між двома послідовними зняттями, та кількості днів між цими зняттями показів. Платіжний документ, який виписується енергоспостачальником, формується ним за обсяг електричної енергії, спожитий протягом календарного місяця (з першого числа розрахункового місяця, по перше число місяця, наступного за розрахунковим). У разі проведення побутовим споживачем розрахунків за спожиту електричну енергію згідно з показами встановленого на його об`єкті багатозонного засобу обліку (як у випадку з позивачем) обсяг спожитої електричної енергії визначається відповідно до питомої ваги обсягу електричної енергії, що спожита у відповідній зоні доби протягом розрахункового періоду, до загального обсягу спожитої електричної енергії в цьому періоді. Пунктом 16 укладеного договору передбачено, що розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Пунктом 16 укладеного між позивачем та відповідачем договору передбачено, що розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Пункт 12 договору визначає право енергопостачальника знімати показання приладу обліку. Контрольний злом показів приладу обліку енергопостачальник здійснював один раз на місяць згідно з графіком контрольного зйому та маршруту відомостей співробітниками енергопостачальника. Датою контрольного зйому за адресою позивача є 22 28 число місяця. Покази засобу обліку, контрольний злом якого був здійснений у цей проміжок часу і вважаються вихідними даними для визначення показів засобу обліку на перше число календарного місяця шляхом додавання (віднімання) середньодобового споживання, помноженого на кількість днів (діб) між датою зняття показів та першим числом календарного місяця.

Зазначила, що питання щодо формування платіжних документів за фактичними показами електроенергії вже розглядалося у Харківському районному суді Харківської області в рамках цивільної справи №635/9012/18, за результатами розгляду якої в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. На день звернення позивача із позовом, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею продажем, постачанням електричої енергії, забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам регулюються Законом України від 13 квітня 2017 року №2019-VІІІ «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №310, Кодексом комерції обліку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №31 та іншими нормативними актами.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, за відсутності учасників судового засідання, які повідомлялись судом апеляційної інстанції відповідно до ст.ст. 128, 131 ЦПК України, що згідно ст. 372 України не перешкоджає її подальшому розгляду, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного ним 24.06.2014 Договору про користування електричною енергією № 24572 та Правил роздрібного ринку електричної енергії, оплата за спожиту електричну енергію здійснюється виключно на підставі фактичних показів приладів обліку з розрахунками станом на 01 число кожного календарного місяця.

Позивач завив, що розрахунки не відповідають вимогам Договору № 24572 і порушують його права як споживача.Договір №24572 від 24 червня 2014 року діяв до 01 січня 2019 року, до часу, за зміною нормативної бази, коли Акціонерне товариство «Харківобленерго» почало надавати позивачу окрему послугу з електропостачання, зокрема розподіл електричної енергії. До 01 січня 2019 року ОСОБА_1 сплачував кошти за отриману послугу з електропостачання на рахунок АТ «Харківобленерго», а після вказаної дати на рахунок ПрАТ «Харківенергозбут», яке було постачальником електричної енергії. Позивач зазначає, що згідно умов вищевказаного договору, а також Правил користування електричною енергією для населення, Правил роздрібного ринку електричної енергії, ст.629 ЦК України, сплата за спожиту ним електричну енергію повинна здійснюватись виключно на підставі фактичних показів прибору обліку станом на 01 число кожного календарного місяця, всі інші розрахунки, які здійснюються у інший спосіб нарахування коштів за отриману позивачем послугу з електропостачання не відповідають вимогам договору та нормативній базі, а тому не можуть бути враховані як платіжні документи, які є обов`язковими для виконання. Незважаючи на вказані обставини, АТ «Харківобленерго» постійно проводило нарахування коштів за надані послуги з електропостачання на свій розсуд, без урахування фактичних показників приладу обліку. 05 вересня 2019 року отримане ним попередження №585136 від 23 серпня 2019 року не відповідає вимогам ч.ч.4,7 ст. 7.5 ПРРЕЕ, зокрема не підписане відповідальною особою та не містить відомостей про те, за яким саме договором та періодом виникла заборгованість, зазначена у вказаному попередженні.

Також ОСОБА_1 зазначив, що судом неодноразово розглядалось питання щодо наявності у нього боргу за електроенергію та під час розгляду цивільної справи №635/4357/17 було встановлено, що станом на 13 липня 2017 року позивач не має заборгованості зі сплати електроенергії. Крім того, 05 грудня 2019 року ОСОБА_1 надав до суду заяву в якій зазначив, що надана відповідачем довідка абонента від 07 жовтня 2019 року має відомості, що не відповідають дійсності, зокрема у вказаній довідці зазначено про те, що 31 грудня 2018 року на підставі контрольного обходу було здійснено контрольний злом показників лічильника з поточними показаннями 14680. У листі начальника Мереф`янського РВ АТ «Харківобленерго» Титаренко С.О. від 18 листопада 2019 року №57 РИ 22-4248 зазначено про те, що оскільки контролером не були зафіксовані покази засобу обліку електроенергії в грудні 2018 року, то нарахування електроенергії за грудень 2018 року проводилося згідно середньодобового споживання. Розрахункові покази лічильника станом на 31 грудня 2018 року складають «014680». Зазначені обставини вказують на те, що представником відповідача до суду було надано підроблений документ.

Питання щодо формування платіжних документів за фактичними показами електроенергії вже розглядалося у Харківському районному суді Харківської області в рамках цивільної справи №635/9012/18, за результатами розгляду якої в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

На день звернення позивача із позовом, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею продажем, постачанням електричної енергії, забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам регулюються Законом України від 13 квітня 2017 року №2019-VІІІ «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №310, Кодексом комерції обліку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №31 та іншими нормативними актами.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає способам захисту права, визначеним статтею 16 ЦК України. Суд також дійшов висновку про те, що позивач фактично просив визнати повідомлення про відключення таким, що не підлягає виконанню і не свідчить про наявність боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Пунктом 4.3 Постанови №312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» визначено, що дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

У пункті 4.12 тієї ж постанови зазначено про те, що розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно з п. 4.13 Постанови №312 від 14.03.2018, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно вказав, що у даному випадку предметом позову є визнання повідомлення про відключення таким, що не підлягає виконанню і не свідчить про наявність боргу, що не є належним способом захисту порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб, визначеним законом, ст. 16 ЦК України, оскільки досудові звернення відповідача до позивача із такими вимогами є правом постачальника електричної енергії, а спростування такої вимоги до звернення відповідача до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості чи до відключення від електромережі є передчасним з огляду на те, що досудові звернення та нарахування заборгованості відповідачем не порушують цивільних прав та інтересів позивача.

Тому суд обґрунтовано вказав, що повідомлення №585136 від 23 серпня 2019 року про відключення електроенергії за заборгованість, яке міститься в матеріалах справи не створює для позивача жодних правових наслідків, матеріали справи не містять відомостей щодо відключення електропостачання за адресою позивача, жодних порушень позивача як споживача електричної енергії з боку АК «Харківобленерго», в тому числі дій щодо вимагання заборгованості у будь-який незаконний спосіб, в ході судового розгляду за наявними в матеріалах справи доказами судом не встановлено.

Крім того, позивачем була заявлена вимога про відшкодування шкоди, однак позов не містить ані її розміру, ані обґрунтованого розрахунку такої шкоди, тому суд обґрунтовано відмовив в цій частині вимог за недоведеністю.

Аналогічні за змістом правовідносини між сторонами, які виникли з приводу іншого такого повідомлення, були предметом спору, за результатом розгляду якого Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2018 року по справі №635/4356/17 сформулював наступну правову позицію, яку суд застосовує у даній, аналогічній за обставинами спору справі.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України в редакцій, чинній на час розгляду справи, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у статті 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, отже, обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає способам захисту права, визначеним статтею 16 ЦК України.

Відключення електропостачання за адресою позивача не проводилось, отже, надіслання повідомлення не створило для позивача ніяких правових наслідків, відповідач жодним чином не порушив права позивача як споживача електричної енергії.

Позивачем не підтверджені факти наявності самої шкоди, причинного зв`язку між шкодою, протиправними діями відповідача та вини відповідача в її заподіянні, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування майнової шкоди.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом про відмову у задоволенні позову.

Саме такі правові висновки викладені у Постановах Верховного суду України від 02.07.2014 року № 6-78цс14, та від 09.12.2015 року № 6-849цс15.

Тому доводи скарги ОСОБА_1 викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду справи, інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення ним обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.259, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.