Справа № 645/3167/21
Провадження № 2/645/1681/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.,

за участю секретаря судових засідань Ятлової Ю.В.,

Учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 , діє на підставі довіреності від 17.05.2021 № 1874

представник відповідача ОСОБА_2 , діє на підставі довіреності від 15.01.2021 № 11,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду клопотання ОСОБА_3 про надання строку на примирення по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, яким просить розірвати шлюбу, укладений з ОСОБА_3 , який зареєстрований 10 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 978.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 10 вересня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харків було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 978. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя позивача з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, на шлюб та сім`ю. За час спільного сімейного проживання сторони дійшли висновку, що в них відсутні будь-які спільні інтереси. Враховуючи те, що відносини подружжя зіпсувалися та повністю припинені, також втрачені почуття любові один до одного, то позивач більше не має наміру зберегти шлюб, який на дійсний час існує лише на папері.

06.07.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_3 , в якому відповідач заперечувала проти розірвання шлюбу та просила надати строк на примирення, оскільки вважає, що є можливість зберегти сім*ю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заперечувала проти заявленого клопотання, просила відмовити в повному обсязі. В обгрунтування клопотання зазначила, що ОСОБА_3 в січні 2021 ро звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, в якому зазначила, що позивач з04.07.2020 року сторони перестали мешкати разом, вести спільне господарство та між ними припинилися будь-які сімейні відносини, вона була вимушена переїхати до іншої квартири. Крім того, в позові зазначено, що між сторонами відсутня взаємна повага та підтримка. Передумовою цьому були постійні пригнічення її гідності, психологічне та фізичне насилля, зради чоловіка, який почав приводити іншу жінку до спільної квартири, та проводити з нею час на очах сина, що не відповідає моральним засадам шлюбних відносин та її поглядам на сімейне життя, їх моральну складову. В зв*язку з чим, просила відмовити в задоволенні клопотання.

Представник відповідача ОСОБА_6 наполягала на задоволенні клопотання та вказала, що на теперішній час обставини змінилися та ОСОБА_3 на теперішній час так не вважає.

Суд, заслухавши думку представників сторін дійшов до висновку про відмову в наданні подружжю строку на примирення з наступних мотивів.

Відповідно до ч.7 ст.240 ЦПК Україниу справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Відповідно до ч.1 ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При визначенні строку на примирення, суд з`ясовує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення (частина п`ята статті 191 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень(далі - ЦПК України 2004 року)).

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, що узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 442/6319/16-ц.

Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Зазначений вище правовий висновок висловлений в постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц.

Провадження в справі відкрито 21.05.2021 року, однак станом на дату постановлення вказаної ухвали примирення між сторонами не відбулось. Доводи відповідача щодо наміру вчинення дій на примирення не підтвердженні належними, достатніми та допустимими доказами.

Крім того, судом вивчалася надана стороною позивача позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на дитину, стягнення грошових коштів на додаткове утримання, яка перебуває на розгляді у судді Фрунзенського районного суду м. Харкова Мартинової О.М., Набока Н.І. в своїй заяві зазначає: «04.07.2020 року ми перестали жити разом, вести спільне господарство та між нами припинилися будь-які сімейні відносини, я була вимушена переїхати до іншої квартири. Між нами відсутня взаємна повага та підтримка. Передумовою цьому були постійні пригнічення моєї гідності, психологічне та фізичне насилля, зради чоловіка, який почав приводити іншу жінку до спільної квартири, та проводити з нею час на очах нашого сина, що не відповідає моральним засадам шлюбних відносин та моїм поглядам на сімейне життя, їх моральну складову. Така поведінка Відповідача вплинула на психологічний стан нашого сина та стала підставою того, що він самостійно та свідомо прийняв рішення виїхати разом зі мною, не зважаючи на той факт, що навчався у випускному класі і йому буде важко адаптуватися в новій школі. Адже батько не враховує інтереси дитини та не приділяє достатньої уваги в його вихованні».

З огляду на наведене, враховуючи заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, а також зважаючи на думку позивача, який на примирення не згоден, про що зазначив у позовній заяві, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд, розглянувши клопотання відповідача, врахувавши думку позивача, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі ст. 111 СК України, керуючись ст.ст. 251, 253, 258-261, ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволення клопотання ОСОБА_3 про надання сторонам строку для примирення - відмовити.

Ухвала оскарженю не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23.07.2021 року.

Головуючий суддя -