Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, заборону вчинення певних дій,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, заборону вчинення певних дій. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 . 12 лютого 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя, відповідно до якого управитель-відповідач для надання послуг Власникам приміщень з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу забезпечує належну його експлуатацію, якісне та своєчасне надання житлово-комунальних послуг, забезпечує відповідні умови користування неподільним та загальним майном Власника ОСОБА_1 , а власник приміщення бере участь у витратах на виконання зазначених робіт. Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 7348 відносин власника житлового приміщення та управителя від 12 лютого 2019 року розмір плати за надані послуги на момент укладання даного Договору становить за встановленими засобами обліку. Власник приміщення сплачує за житлово-комунальні послуги за такими тарифами: центральне постачання холодної води - 19,596 грн. з них: 10,092 грн. за 1 куб.м. водопостачання та 9,504 грн. за 1 куб.м водовідведення; гаряче водопостачання - 97,89 грн. за 1 куб.м; плата за утримання будинку та прибудинкової території становить 12 грн. за 1 кв.м власного приміщення/місяць; електроенергія - до 100 кВт - 0,90 грн., понад 100 кВт - 1,68 грн.; центральне опалення - 1654,41 грн./Гкал. Вартість тарифів на комунальні послуги визначаються відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Однак з моменту укладання зазначеного договору відповідач незаконно нараховує плату за електроенергію за тарифом 2,32 грн. за 1 кВт без врахування пільгових 100 кВт, передбачених Договором замість 0,90 грн до 100 кВт, 1,68 грн. понад 100 кВт, а також плату за холодне водопостачання відповідач нараховує за тарифом 21,75 грн. замість 19, 596 грн, що передбачено Договором. У зв`язку з чим позивач просить визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» щодо нарахування оплати за електроенергію та холодне водопостачання за тарифами, які не передбачені умовами договору № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя від 12 лютого 2019 року та додатком № 1 до договору № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя незаконними; зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» здійснити перерахунок платежів за надані послуги з електропостачання та холодного водопостачання за тарифами, які передбачені умовами договору № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя від 12 лютого 2019 року та додатком № 1 до договору № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя; заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» в подальшому проводити нарахування за комунальні послуги за тарифами, що не передбачені умовами договору № 7348 від 12 лютого 2019 року.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивач є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 (а.с. 13).

12 лютого 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя, відповідно до якого управитель-відповідач для надання послуг Власникам приміщень з управління неподільним та загальним майном житлового комплексу забезпечує належну його експлуатацію, якісне та своєчасне надання житлово-комунальних послуг, забезпечує відповідні умови користування неподільним та загальним майном Власника ОСОБА_1 , а власник приміщення бере участь у витратах на виконання зазначених робіт (а.с. 5-7, 8).

Відповідно до п. 5.1. Договору вартість кожної послуги встановлюється відповідно до тарифів затверджених органами виконавчої влади та місцевого самоврядування (додаток 1).

Відповідно до Додатку №1 до Договору №7348 відносин власника житлового приміщення та управителя від 12 лютого 2019 року розмір плати за надані послуги на момент укладання даного Договору становить за встановленими засобами обліку. Власник приміщення сплачує за житлово-комунальні послуги за такими тарифами: центральне постачання холодної води - 19,596 грн. з них: 10,092 грн. за 1 куб.м водопостачання та 9,504 грн. за 1 куб.м водовідведення; гаряче водопостачання - 97,89 грн. за 1 куб.м; плата за утримання будинку та прибудинкової території становить 12 грн. за 1 кв. м. власного приміщення/місяць; електроенергія до 100 кВт - 0,90 грн., понад 100 кВт - 1,68 грн.; центральне опалення - 1654,41 грн./Гкал. Вартість тарифів на комунальні послуги визначаються відповідними постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) (а.с. 8).

Позивач просить визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» щодо нарахування оплати за електроенергію та холодне водопостачання за тарифами, які не передбачені умовами договору № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя від 12 лютого 2019 року та додатком № 1 до договору № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя незаконними та зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс», здійснити перерахунок платежів за надані послуги з електропостачання та холодного водопостачання за тарифами, які передбачені умовами договору № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя від 12 лютого 2019 року та додатком № 1 до договору № 7348 відносин власника нежитлового приміщення та управителя.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незаконне нарахування відповідачем плати за електроенергію за тарифом 2,32 грн. за 1 кВт без врахування пільгових 100 кВт, передбачених Договором замість 0,90 грн до 100 кВт, 1,68 грн. понад 100 кВт, а також плати за холодне водопостачання відповідач нараховує за тарифом 21,75 грн. замість 19, 596 грн, що передбачено Договором.

На підтвердження позовних вимог позивач надала суду рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги (а.с. 9-12).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Разом із тим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" регулює правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

За приписами ч.3 ст.31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюються не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. При встановленні тарифів на послуги, які виробляються суб`єктами природних монополій, повноваження органів місцевого самоврядування не поширюються виключно на тариф (складову тарифу), який підлягає встановленню Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до ч.10 ст.31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі зміни протягом року дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця, зокрема збільшення цін на енергетичні ресурси, виконавці проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення.

Тарифи на електроенергію, що відпускається населенню, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26.02.2015 № 220 та зареєстровані в Міністерстві юстиції 02.03.2015 за № 235/26680 та становили з 1 березня 2017 року до 30 червня 2019 року: населенню (у тому числі яке проживає в житлових будинках, обладнаними кухонними електроплитами ) (у тому числі в сільській місцевості ): за обсяг спожитий до 100 кВт.год електроенергії за місяць (включно) 0.90 грн., за обсяг, спожитий понад 100 кВт.год електроенергії на місяць - 1,68 грн.

Законами України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок електричної енергії», визначені повноваження Регулятора на ринку електричної енергії, серед яких відсутні повноваження щодо встановлення тарифів на електричну енергію для побутових споживачів (населення).

Відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483, фіксована ціна на електричну енергію для побутових споживачів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо встановлення фіксованої ціни така ціна застосовується на рівні тарифів на електричну енергію для побутових споживачів (з урахуванням тарифів, диференційованих за періодами часу), які діяли станом на 30.06.2019.

Отже, до прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення для побутових споживачів застосовуються тарифи на електричну енергію, які діяли станом на 30.06.2019, та були встановлені постановою НКРЕКП від 26.02.2015 № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню», з урахуванням норм Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, від 23.04.2012 № 498., а саме, за обсяг спожитий до 100 кВт.год електроенергії за місяць (включно) 0.90 грн., за обсяг, спожитий понад 100 кВт.год електроенергії на місяць - 1,68 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2020 № 1325 встановлені фіксовані ціни на електричну енергію для побутових споживачів з 01 січня 2021 року до 31 березня 2021 у розмірі - 1,68 грн.

Зі змісту наданих позивачем квитанції вбачається, що відповідач здійснює нарахування плати за електроенергію за тарифом 2,32 грн. за 1 кВт без врахування пільгових 100 кВт, передбачених Договором замість 0,90 грн. до 100 кВт. та 1,68 грн. понад 100 кВт. до 01 січня 2021 року, та 1,68 грн. з 01 січня 2021 року.

За таких обставин, суд приходить висновку про незаконність дій відповідача щодо здійсненя нарахування плати за електроенергію за тарифами, які не відповідають умовам договору, рішенням НКРЕКП та Постанови Кабінету Міністрів України, що регулюють тарифи на електроенергію.

Щодо позовних вимог про нарахування оплати за послуги з центрального водопостачання холодної води та водовідводу суд вважає таке.

Постановою від 25.01.2019 № 59 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), з 01.02.2019 встановлено: - тариф на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у розмірі: з 01.02.2019 по 04.02.2020 року: водопостачання - 11,544 грн., водовідведення - 10,212 грн., а разом - 21,756 грн.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 283 від 04.02.2020 року встановлені тарифи на послуги з центрального водопостачання холодної води та водовідводу з використанням внутрішньобудинкових систем з 5.02.2020 по 31.12.2020 року: водопостачання - 13,440 грн., водовідведення - 9,552 грн., а разом - 22,992 грн.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2499 від 16.12.2020 року встановлені тарифи на послуги з центрального водопостачання холодної води та водовідводу з використанням внутрішньобудинкових систем з 01.01.2021: водопостачання - 13,440 грн., водовідведення - 12,036 грн., разом - 25,380 грн.

Зі змісту наданих позивачем квитанцій вбачається, що нарахування оплати за холодне водопостачання здійснюється за тарифом 21,7500 грн., а тому суд приходить висновку, що нарахування оплати за холодне водопостачання відповідачем було здійснено відповідно до умов Договору та рішень НКРЕКП.

За встановлених обставин суд приходить висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню частково: визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» щодо нарахування оплати за електроенергію власнику нежитлового приміщення АДРЕСА_2 ОСОБА_1 за тарифами, що не передбачені умовами Договору №7348 від 12 лютого 2019 року та додатком № 1 до Договору № 7348 від 12 лютого 2019 року незаконними. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальність «Район-Сервіс» провести перерахунок платежів за надані послуги з електропостачання власнику нежитлового приміщення АДРЕСА_2 ОСОБА_1 за тарифами, що передбачені умовами Договору про надання послуг № 7348 від 12 лютого 2019 року та додатком № 1 до Договору № 7348 від 12 лютого 2019 року, з моменту його укладання. В решті позовних вимог відмовити.

Крім того, позивач просить заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» в подальшому проводити нарахування за комунальні послуги за тарифами, що не передбачені умовами договору № 7348 від 12 лютого 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Правовий аналіз зазначених норм дає суду підстави дійти висновку, що позовна вимога заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» в подальшому проводити нарахування за комунальні послуги за тарифами, що не передбачені умовами договору № 7348 від 12 лютого 2019 року не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги в частині заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» в подальшому проводити нарахування за комунальні послуги за тарифами, що не передбачені умовами договору № 7348 від 12 лютого 2019 року.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., відповідно до Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз. 2 п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 509, 525, 526, 901, 903 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Законом України «Про ринок електричної енергії», ст. ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, заборону вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс» щодо нарахування оплати за електроенергію власнику нежитлового приміщення АДРЕСА_2 ОСОБА_1 за тарифами, що не передбачені умовами Договору №7348 від 12 лютого 2019 року та додатком № 1 до Договору № 7348 від 12 лютого 2019 року незаконними.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальність «Район-Сервіс» провести перерахунок платежів за надані послуги з електропостачання власнику нежитлового приміщення АДРЕСА_2 ОСОБА_1 за тарифами, що передбачені умовами Договору про надання послуг № 7348 від 12 лютого 2019 року та додатком № 1 до Договору № 7348 від 12 лютого 2019 року, з моменту його укладання.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Район-Сервіс», , місцезнаходження за адресою: 02018, вул. Райдужна, 50, офіс 1, м. Київ, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , витрати зі сплати судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна