ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1540/19
"13" липня 2021 р. смт. Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Боняк О.О., за участі представника позивача адвоката Стребіж А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що перебуває в спільній сумісній власності подружжя,
17 вересня 2019 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, поділ майна, що перебуває в спільній сумісній власності подружжя, в якій позивач просить:
1) встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з вересня 2009 року по 14.02.2014;
2) визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно:
- садовий (дачний) будинок з будівлями та спорудами, загальною площею 207,7 кв. м, житловою площею 47,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартиру, загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 28,8 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- квартиру, загальною площею 100,1 кв.м, житловою площею 67,1 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
- транспортний засіб - автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску;
- транспортний засіб - автомобіль NISSAN PATHFINDER, державний номер НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , 1999 року випуску;
3) визначити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по Ѕ частині в спільному сумісному вищеперерахованому майні, окрім квартири загальною площею 100,1 кв.м, житловою площею 67,1 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;
4) в порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_1 право приватної власності в цілому на:
- садовий (дачний) будинок з будівлями та спорудами, загальною площею 207,7 кв. м, житловою площею 47,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 ;
- транспортний засіб - автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, припинивши право власності ОСОБА_2 ;
5) в порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_2 право приватної власності в цілому на:
- квартиру, загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 28,8 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- транспортний засіб - автомобіль NISSAN PATHFINDER, державний номер НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , 1999 року випуску;
6) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею суми судових витрат.
При цьому позивач посилається на те, що 03.09.2009 вона з ОСОБА_2 почали проживати однією сім`єю в фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, проживали однією сім`єю на одній житловій площі у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , мали спільний бюджет, вели спільний побут та господарство із взаємними правами та обов`язками чоловіка та жінки.
Вона з ОСОБА_2 , як сім`я постійно відвідували родичів та батьків, як її так і відповідача по справі та в свою чергу і вони відвідували їх, відзначали разом сімейні свята, проводили сімейні дозвілля.
У грудні 2009 року для спільного бюджету з ОСОБА_2 , розвитку підприємницької діяльності ОСОБА_2 , вимушена була зняти депозитний внесок з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 7 000,00 доларів СЩА.
У кінці грудня 2010 року вона завагітніла та, оскільки вони з ОСОБА_2 не мали власного житла та у них незабаром повинна була народитись дитина, тому вони вирішили придбати житло у власність.
25.01.2011 вона і ОСОБА_2 за спільно зароблені кошти придбали квартиру загальною площею: 49,5 кв.м., житловою площею: 28,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира була зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.01.2011 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 219.
ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_3 , батьком якої є ОСОБА_2 .
У лютому 2012 року вона і ОСОБА_2 за спільні зароблені кошти придбали квартиру загальною площею: 100,1 кв.м., житловою площею: 67,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , яка була зареєстрована за ОСОБА_2
09.01.2014 вона і ОСОБА_2 за спільно зароблені кошти придбали транспортний засіб - автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2
14.02.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 40.
20.05.2017 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за спільно зароблені кошти придбали транспортний засіб автомобіль NISSAN PATHFINDER, державний номер НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , 1999 року випуску, який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2
27.03.2018 сторони за спільно зароблені кошти придбали садовий (дачний) будинок з будівлями та спорудами, загальною площею: 207,7 кв.м., житловою площею: 47,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний садовий (дачний) будинок був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.03.2018 приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 248.
З червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були припинені шлюбні відносини та з цього часу вони почали проживати окремо один від одного.
04.10.2018 рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між; мною, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
12.03.2019, тобто після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 , продав спільне сумісне майно, придбане ними спільно, а саме: квартиру, загальною площею: 100,1 кв.м., житловою площею: 67,1 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 .
03.04.2019 рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська було визначено місце проживання малолітньої - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_6 .
Ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2019 відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
12.01.2021 закрито підготовче провадження в даній цивільній справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.03.2021 о 10-30 годині.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позові. Доповнила, що вона неодноразово намагалася врегулювати з відповідачем питання поділу їх спільного майна в позасудовому порядку, однак ОСОБА_2 відмовився будь-що обговорювати без пояснення причин. При вирішенні питання про спосіб поділу майна просить врахувати відсутність в її власності житлової нерухомості, що примушує її з донькою проживати в орендованій квартирі. Стверджує, що іншого спільного з відповідачем майна, яке потребує розподілу, чи яке слід врахувати про поділі майна немає.
Представник позивача адвокат Стребіж А.О., в судовому засідання, наполягає на задоволенні позовних вимоги, просила розглянути справу за відсутності відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач по справі ОСОБА_2 в судові засідання повторно не з`явився, був повідомлена належним чином про місце, час і день слухання справи.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, матеріали справи містять докази того, що 11.03.2021 останній отримав копію позовної заяви з доданими до неї документами та ухвалу суду про відкриття провадження у справі. Клопотань про розгляд справи за його участі або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи.
Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши покази свідків і письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і визнання майна, придбаного під час їх спільного проживання, спільною сумісною власністю, суд виходить з наступного.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).
За результатами вивчення практики застосування судами норм законодавства при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Верховним Судом України проведено аналіз та сформовано відповідний витяг «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, де зроблено висновок про те, що доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу.
Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із співвласників може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.
Судом досліджено акт проживання без реєстрації № 415 від 10.06.2019, складений комісією КП Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» згідно якого, за адресою: АДРЕСА_4 проживають без реєстрації з вересня 2009 року по жовтень 2012 року однією родиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 34)
Згідно свідоцтва про народження, виданим 21.10.2011 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 684, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_6 , батьками якої зазначені ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .
Судом досліджено покази свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .
Так, ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона товаришує з ОСОБА_1 зі школи. З ОСОБА_2 її позивач познайомила в 2009 році під час їх спільного відпочинку. В 2009 рокі сторони почали проживати разом за місцем постійного проживання позивача, а з вересня 2009 року вони разом почали проживати на орендованій квартирі. В результаті спільного проживання сторін в 2001 році народилася донька ОСОБА_9 . Сторони вели спільний бізнес, до якого безпосередньо була залучена позивач. Під час їх спільного проживання, до реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 придбали квартири в АДРЕСА_7 , крім того, вони мали у власності куплений ними автомобіль. А після реєстрації шлюбу сторонами були придбані автомобіль та дача в СТ «Радуга-2». Фактичні сімейні стосунки між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 припинилися в 2018 році та вони почали проживати окремо, при цьому, місце свого постійного проживання залишила ОСОБА_1 , яка з ОСОБА_10 почали проживати на орендованій квартирі.
Свідок ОСОБА_8 показала, що з 2012 року до серпня 2014 року вона працювала в родині ОСОБА_2 нянею, та допомагала у вихованні ОСОБА_4 .
Свідки, кожен окремо, в судовому засіданні стверджують, що протягом часу спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_1 їх відносини мали характер таких, які притаманні подружжю: вони проживали разом, вели спільне господарство, проводили разом дозвілля, спільно займались вихованням доньки ОСОБА_4 .
Судом досліджено фото з домашнього альбому на яких є спільні світлини ОСОБА_2 і ОСОБА_1 разом, а також з їх донькою (а.с. 40-89).
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами довела факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з вересня 2009 року по 14 лютого 2014 року.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі Реєстр) 25.01.2011 ОСОБА_2 , за договором купівлі-продажу, посвідченим 25.01.2011 приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г.А. і зареєстрованого в реєстрі за № 219, придбано квартиру загальною площею: 49,5 кв.м., житловою площею: 28,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18).
За відомостями, що містяться в договорі купівлі-продажу квартири, від 12.13.2019, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_12 і ОСОБА_13 придбали квартиру, розташовану: АДРЕСА_5 , загальною площею: 100,1 кв.м., житловою площею: 67,1 кв.м.
Таким чином, керуючись презумпцією спільності права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою на майно, яке набуте ними в період спільного проживання, враховуючи те, що позивачем доведено факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2009 року по 14 лютого 2014 року та відсутності будь-яких заперечень відповідача на спростування твердження ОСОБА_1 про придбання вказаного майна за спільні сумісні кошти, суд приходить до переконання, що позивач довела належними та допустимими доказами наявність фактичних шлюбних відносин із ОСОБА_2 , під час яких вони придбали у спільну сумісну власність наступне майно: квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 і автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, а тому позивач має право на половину спільного сумісного майна, набутого ними за цей час в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Відомостей про те, що сторони перебували в іншому шлюбі в період часу з вересня 2009 року по 14 лютого 2014 року, суду не надано, при цьому за твердженням позивача, сторони протягом вказаного періоду часу, не знаходились в шлюбних відносинах з іншими особами.
Статтями 60, 69, 70, 71 СК України та статтями 368, 370, 392 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) передбачено, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними.
Згідно із ч. 2 ст. 60 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Як було зазначено вище, згідно ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно роз`яснень, що містяться в п.п. 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При цьому, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.03.2018 у справі № 726/2165/15-ц (провадження № 61-5530св18).
Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).
При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і інші обставини.
Підстави для відступу від рівності часток подружжя при його поділі відображені в правових позиціях ВС, зокрема, в Постанові ВС від 16 грудня 2019 у справі № 308/4390/18, в Постанові ВС у справі № 456/828/17 від 05 грудня 2018.
Так, судом встановлено, що з 14.02.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, який зареєстрований Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 40 (а.с. 13).
Згідно даних Реєстру з 27.03.2018 за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на садовий (дачний) будинок з будівлями та спорудами, загальною площею: 207,7 кв.м., житловою площею: 47,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний садовий (дачний) будинок зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.03.2018 приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 248. (а.с. 110).
За рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська 04.10.2018 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 19).
Жодних даних про наявність іншого майна, що є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 суду не надано.
Вирішуючи спір, в частині способу поділу майна, суд виходить з наступного.
Визначаючи вартість спільного майна судом встановлено, що згідно висновків про оціночну вартість об`єкту нерухомості, складеного 18.06.2019, ринкова вартість дачного (садового) будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , склала: 1 277 000,00 (а.с. 27-29).
Визначаю вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , суд виходячи з позиції позивача, жодним чином не спростованої відповідачем, враховую, що з відповіді на адвокатський запит, наданого 18.06.2019 оцінювачем ОСОБА_15 , середня ринкова вартість за 1 кв.м. житлової квартири на лівому березі м. Кам`янське, станом на 18.06.2018, могла скласти від 10 200,00 гривень до 12 000,00 гривень, без урахування ПДВ, тому вартість квартири загальною площею: 49,5 кв.м., житловою площею: 28,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 була розрахована наступним чином: 11 100,00 грн. (середня вартість)*на 28,8 кв.м. (житлова площа) = 319 680,00 грн.
За договором купівлі-продажу квартири, від 12.13.2019, продаж квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею: 100,1 кв.м., житловою площею: 67,1 кв.м., визначено за 200 214 грн. (пункт 21 договору).
Вартість транспортних засобів не визначалась.
Заперечення щодо вказаної вартості спільного майна, чи клопотань про призначення судових товарознавчих експертиз, відповідачем до суду не надано.
Таким чином, оскільки домовленості між сторонами про поділ спільного майна не досягнуто, все майно, яке визнано судом спільним майном подружжя ОСОБА_1 , крім квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , вартість якої підлягає врахуванню при поділу майна, оскільки вона реалізована ОСОБА_2 після припинення фактичних сімейних стосунків і розірвання шлюбу та відповідачем не надано суду жодних даних, що вказують на поділ між сторонами грошових коштів, отриманих від відчуження такого майна, повинно бути поділено в натурі між сторонами як неподільні речі.
При цьому, враховуючи вартість та кількість спільного майна подружжя, що підлягає поділу, суд приходить до висновку про необхідність поділу такого майна саме в натурі з певним відступом від рівності часток подружжя.
Як обставини, що мають істотне значення, та враховуються судом при вирішенні способу поділу майна, в силу положень ст. 71 СК України, суд враховує наступне:
За рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.04.2019 визначено місце проживання малолітньої - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 37-37).
При цьому, власником вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_6 є ОСОБА_16 (а.с. 32).
Відомостей про перебування у власності позивача, чи у власності малолітньої ОСОБА_4 нерухомого майна, придатного для проживання, суду не надано.
При цьому, суд бере до уваги, що садовий (дачний) будинок з будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно визначеної характеристики має житлову площу 47,3 кв.м., тобто може бути використаний як постійне житло.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з 25.10.2011 по теперішній час, за адресою: АДРЕСА_2 та має малолітню дитину ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 127, 199).
Таким чином, суд вважає за можливе, з урахуванням всіх встановлених судом обставин, здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 наступних чином:
Суд приходить до переконання, що такий поділ спільного майна відповідатиме правам та інтересам сторін і правам та інтересам їх спільної малолітньої доньки, зокрема, сприятиме реалізації права сторін на безперешкодне користування власністю і права на проживання в належних житлових умовах.
Сторонами, зокрема і відповідачем, вимоги про сплату йому компенсації позивачем, в разі зменшення його частки в неподільних речах, чи про сплату ним на користь позивача такої компенсації, в разі визнання за ним права на більшу частку, ніж за позивачем, до суду не надходило.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18.09.2019 вжито заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме:
- транспортний засіб - автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, об`єм двигуна 2148 куб. см;
- транспортний засіб - автомобіль NISSAN PATHFINDER, державний номер НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , 1999 року випуску, об`єм двигуна 3274 куб. см.
Крім того, ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2019 вжито заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме:
- садовий (дачний) будинок з будівлями та спорудами, загальною площею 207,7 кв.м, житловою площею 47,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартиру загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 28,8 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264-265 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що перебуває в спільній сумісній власності подружжя, задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (КПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з вересня 2009 року по 14 лютого 2014 року.
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 (КПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) і ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) наступне майно:
- садовий (дачний) будинок з будівлями та спорудами, загальною площею 207,7 кв.м, житловою площею 47,3 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартиру, загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- транспортний засіб - автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску;
- транспортний засіб - автомобіль NISSAN PATHFINDER, державний номер НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , 1999 року випуску.
Визначити за ОСОБА_1 (КПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності по Ѕ (одній другій) частині в спільному сумісному майні, а саме:
- садовий (дачний) будинок з будівлями та спорудами, загальною площею 207,7 кв. м, житловою площею 47,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартира, загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 28,8 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- транспортний засіб - автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску;
- транспортний засіб - автомобіль NISSAN PATHFINDER, державний номер НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , 1999 року випуску.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (КПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) право особистої приватної власності в цілому на:
- садовий (дачний) будинок з будівлями та спорудами, загальною площею 207,7 кв. м, житловою площею 47,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_2 на нього;
В порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право особистої приватної власності в цілому на:
- квартиру, загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності ОСОБА_1 на неї;
- транспортний засіб - автомобіль NISSAN PATHFINDER, державний номер НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , 1999 року випуску, припинивши право власності ОСОБА_1 на нього;
- транспортний засіб - автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 115 CDI, державний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, припинивши право власності ОСОБА_1 на нього.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (КПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) судові витрати в сумі 9209,15 грн. (дев`ять тисяч двісті дев`ять грн. 15 коп.).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23 липня 2021 року.

Суддя: В. О. Говоруха