Провадження №2/359/628/2021
Справа №359/5241/20
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст пред`явленого позову.

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що 07 серпня 2001 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Юнусабадського району м. Ташкент. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2018 року шлюб між ними був розірваний. За час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у власність наступне майно: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 у вказаному будинку. При цьому, ОСОБА_1 стверджує, що вказане нерухоме майно було придбано за рахунок грошових коштів, отриманих нею в дар від ОСОБА_3 на підставі договору дарування грошових коштів. З цих підстав позивач вважає, що вищевказані квартири та паркомісця є її особистою приватною власністю.Тому ОСОБА_1 просить визнати її особистою приватною власністю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; паркомісце № НОМЕР_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.58-59).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.73).

ІІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала пред`явлений позов та наполягала на його задоволенні у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 направив до суду заяву, якою просив провести розгляд цивільної справи без його участі. Крім цього, вказав, що не заперечує проти обставин, які ОСОБА_1 зазначила у позовній заяві, зокрема не заперечує про визнання ОСОБА_1 власником квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_7 .

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 07 серпня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Юнусабадського району м. Ташкентміж ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та його письмовим перекладом (а.с.10,11-12).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2018 року шлюб між сторонами по справі був розірваний (а.с.20-21).

На підставі рішення виконкому Великоолександрівської сільської ради №64 від 10 березня 2009 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , що підтверджується свідоцтвами про право власності № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , які видані Великоолександрівською сільською радою 09 квітня2009 року (а.с.26,28).

Крім цього, на підставі вищевказаного рішення виконкому Великоолександрівської сільської ради зареєстровано право власності ОСОБА_2 на паркомісця АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 , що підтверджується свідоцтвами про право власності № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 , які видані Великоолександрівською сільською радою 10 квітня 2009 року (а.с.30,32).

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані гл.7 «Право особистої приватної власності дружини та чоловіка» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

а. норми матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно з вимогами ч.5 ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За приписами ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

б. норми процесуального права.

Відповідно до положення ч.ч.1-2, ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що спірні квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та АДРЕСА_9 , були набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі.

Разом з цим, обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 вказала на те, що спірні квартири та паркомісця були придбані за її особисті кошти, отримані нею за договором дарування.

Судом встановлено, що 01 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування грошових коштів. За умовами якого ОСОБА_3 подарувала та передала, а ОСОБА_1 прийняла в дар грошові кошти у валюті України «гривня» в сумі 840000 гривень для придбання ОСОБА_1 житла на території України (а.с.22-24).

Враховуючи ту обставину, що даний договір дарування грошових коштів укладений на суму, що перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 850 гривень. Проте, всупереч вимогам ч.5 ст.719 ЦК Україниукладений у простій письмові формі та не посвідчений нотаріально, тому в силу ч.1 ст.220 ЦК України вважається нікчемним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З цих міркувань суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що спірне нерухоме майно було придбано за грошові кошти, отримані нею на підставі договору дарування. Оскільки, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів джерела набуття грошових коштів.

VII. Висновки суду.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, позивачем не надано достатніх та переконливих доказів про отримання нею в дар грошових коштів для придбання спірного нерухомого майна, а вказаний договір дарування грошових коштів судом оцінюється критично з викладених вище підстав. Інших доказів, які б підтверджували, що квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та АДРЕСА_9 , були придбані ОСОБА_1 виключно за належні їй особисто грошові кошти, матеріали цивільної справи не містять.

У зв`язку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання її особистою приватною власністю квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , а також паркомісць АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 , є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

VІІI. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції №91972 від 09 липня 2020 року (а.с.9) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 10510 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених нею позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись п.3 ч.1 ст.57, ч.1 та ч.2 ст.60, ч.1 ст.61 СК України, ч.1 ст.717, ч.5 ст.719, ч.1 ст.220 ЦК України, ч.ч.1-2, ч.4 ст.12, ч.1 ст.13, ч.1 та ч.6 ст.81, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 19 березня 2021 року.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський