Справа № 712/2044/20
Провадження № 2/712/322/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Назаренко М.О.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що 09.08.1979 року між позивачем та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що міськвідділом ЗАГС м. Черкаси видано свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_1 .

Після реєстрації шлюбу позивачка постійно проживала із ОСОБА_3 , вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, взаємно користувались правами та виконували обов`язки, як подружжя. За період спільного подружнього проживання позивачки із чоловіком ОСОБА_3 , вони придбали предмети домашнього вжитку, меблі, посуд, спільно облаштовували

житло, мали спільні грошові заощадження. Спільних дітей у них не було.

До 15.09.1993 позивачка із ОСОБА_3 спільно проживала у Молдові, але ОСОБА_3 був зареєстрований по АДРЕСА_1 .

У вересні 1993 року позивачка із ОСОБА_3 переїхала для постійного проживання у домоволодіння АДРЕСА_1 , що належало останньому у порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки - ОСОБА_3 помер, не залишивши заповіту.

Позивачка, як дружина ОСОБА_3 , є єдиним його спадкоємцем першої черги, оскільки ОСОБА_3 рідних дітей не мав, його батьки померли.

Позивачка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном. Зокрема, вона продовжила користуватись коштами та майном, що належало їй та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя, а також до 04.05.1995 (тобто протягом наступних 1 року 8 місяців) проживала у частині домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується актом опитування сусідів від 24.10.2017 та довідкою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний» від 21.11.2017 № 2543.

У зв`язку із фактичним прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_3 позивачка до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Оскільки позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , нотаріальною конторою спадкова справа не заводилась.

Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і цього дня відкрилась спадщина, позивачка фактично прийняла спадщину, то до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, які чинні на момент їх виникнення, а саме - положення ЦК УРСР 1963 року.

Вважає, що позивачка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_3 .

Крім цього, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла належна йому в порядку спадкування 3/8 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_4 . Але, як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на даний час зареєстровано за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Також згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.12.2001 на ім`я іншого спадкоємця - ОСОБА_5 , чоловік позивачки - ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину не отримував.

Відповідно, ОСОБА_3 , прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_4 , у встановленому законом порядку, не зареєстрував за собою право власності на успадковану 3/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , зареєстрованих на ім`я ОСОБА_4 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача за наявними доказами.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) приходить до наступного.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 09.08.1979 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 .

До 15.09.1993 ОСОБА_1 із ОСОБА_3 спільно проживали у Молдові, але ОСОБА_3 був зареєстрований по АДРЕСА_1 .

У вересні 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 переїхали для постійного проживання у домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 постійно проживала із ОСОБА_3 , вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, взаємно користувались правами та виконували обов`язки, як подружжя. За період спільного подружнього проживання позивачки ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_3 , вони придбали предмети домашнього вжитку, меблі, посуд, спільно облаштовували житло, мали спільні грошові заощадження.

Спільних дітей у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки - ОСОБА_3 помер.

За своє життя ОСОБА_3 не залишив заповіту.

Згідно пункту 5 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України від 16.01.2003 правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і цього дня відкрилась спадщина, позивачка фактично прийняла спадщину, тому до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, які чинні на момент їх виникнення, а саме - положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

ОСОБА_1 , як дружина ОСОБА_3 , є спадкоємцем першої черги.

Відповідно до інформації Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, ОСОБА_6 є також спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , однак з відповідною заявою до нотаріальної контори не зверталася.

У пунктах 1, 2 частини першої статті 549 ЦК УРСР зазначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Позивачка ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки вона продовжувала користуватись коштами та майном, що належало їй та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя, а також до 04.05.1995 (тобто протягом наступних 1 року 8 місяців) проживала у частині домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується актом опитування сусідів від 24.10.2017 та довідкою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний» від 21.11.2017 № 2543.

У зв`язку із фактичним прийняттям спадщини після смерті ОСОБА_3 позивачка до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Якщо спадкодавець помер до 01.01.2004 року , то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо.

Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі викладеного суд вважає, що позивач прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майно після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позовній заяві позивач зазначає, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла належна йому в порядку спадкування 3/8 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька - ОСОБА_4 . Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 на даний час зареєстровано за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Також згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 20.12.2001 на ім`я іншого спадкоємця - ОСОБА_7 , чоловік позивачки - ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину не отримував.

Відповідно, ОСОБА_3 , прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_4 , у встановленому законом порядку, не зареєстрував за собою право власності на успадковану 3/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого

ОСОБА_3 , як син ОСОБА_4 , був його спадкоємцем першої черги.

Однак, після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями першої черги ще були його діти: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 1971 року ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого належну йому Ѕ частину будинку, що знаходиться АДРЕСА_1 , заповідає своїм дочкам ОСОБА_5 та ОСОБА_10 в рівних частинах.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_3 міг прийняти спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 шляхом вступу в управління або володіння майном в період з 12.10.1979 року до 12.04.1980 року.

В той же час, як вбачається з позовної заяви, з 09.08.1979 року (реєстрація шлюбу з ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 проживав у Молдові.

Інших належних, достовірних та достатніх доказів прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті його батька ОСОБА_4 позивачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не може бути визнаний таким, що прийняв спадщину після смерті його батька ОСОБА_4 .

Суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки вказані свідки є родичами позивача та зацікавленими особами.

Положення ЦК УРСР не відносять позивача ОСОБА_1 до числа спадкоємців ОСОБА_4 за законом, за життя ОСОБА_4 заповіт не складав, а тому підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на 3/8 частин домоволодіння АДРЕСА_1 відсутні.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а саме встановлення факту, що має юридичне значення, а саме прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майно після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 200, 258-260, 263-268, 354-356 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16, 1216, 1218 ЦК України, ст.ст. 524, 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування задоволити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме прийняття ОСОБА_1 спадщини шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майно після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий Романенко В.А.

Повний текст рішення суду виготовлений 22 липня 2021 року.