ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1361/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/3847/19 Категорія: 304090000 Прилуцький В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 16 грудня 2010 року АТ КБ «Приватбанк» уклало з ОСОБА_1 договір, яким надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 6200 грн.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява на отримання кредиту разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Тарифами банку, Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складають між нею та банком кредитний договір.

Позивач вказує (з урахуванням зменшених позовних вимог), що ОСОБА_1 станом на 30 вересня 2020 року має заборгованість по кредиту у розмірі 17546 грн. 90 коп., з яких: 5373 грн.64 коп. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 5373 грн. 64 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 11966 грн. 91 коп. заборгованість за простроченими відсотками, 206 грн. 35 коп. заборгованість з пені.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не погашає свій борг, банк просив стягнути його в примусовому порядку.

На підставі викладеного АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з відповідача на користь банку 17546 грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 16 грудня 2010 року та судовий збір.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що надані банком анкета заява (а.с.9), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.10) та Умов і правил надання банківських послуг (а.с.11-34) достовірно не підтверджують а ні факту отримання кредитного ліміту 16 грудня 2010 року в сумі 6200 грн. ОСОБА_1 , а ні обставини про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг та домовленості сторін про сплату відсотків та пені за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 грудня 2010 року, посилався на «Тарифи банку», «Умови надання банківських послуг», які розміщені на сайті: www:privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Тарифи» та «Умови» узгоджені з відповідачкою ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви від 16 грудня 2010 року, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети - заяви відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати простроченого тіла, пені, комісії та щодо сплати штрафів та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За змістом ст. 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за пенею та відсотками є необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому до задоволення не підлягають.

Також судом першої інстанції задоволено вимоги відповідача та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати за отримання правової допомоги в сумі 4000 грн. які підтверджені належними доказами у справі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду АТ КБ «Приватбанк» звернулося з апеляційною скаргою в якій вказує, що судом порушено порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнення правничої допомоги, а тому просило його скасувати в цій частині, яким відмовити в стягненні витрат на правничу допомогу у повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційні вимоги мотивовано тим, що відповідачем не доведено справедливість та «повноту» витрат, які фактично понесені ним на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала про те, що у зв`язку з відмовою в позові, суд цілком законно стягнув з АТ КБ «Приватбанк» на її користь понесені нею судові витрати по оплаті правничої допомоги адвоката, які були підтверджені належними доказами.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як видно зі змісту поданої апеляційної скарги, судове рішення оскаржено банком в частині витрат стягнутих на користь відповідача на правничу допомогу у розмірі 4000 грн, тому перегляду рішення суду підлягає саме в цій частині.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 16 грудня 2010 року, вона містить в собі анкеті дані ОСОБА_1 , її місце проживання, серію та номер паспорту, номер телефону. Окрім того у розділі «ознайомившись із умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, прошу надати мені перераховані нижче послуги», стоїть відмітка напроти ощадкнижка (депозит). В цьому ж розділі зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Міститься вказівка про те, що відповідачка ознайомилась і згода з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді. Вказану заяву ОСОБА_1 було підписано 16 грудня 2010 року (а.с.9).

Тобто, у вказаній вище анкеті заяві містяться лише персональні дані ОСОБА_1 (дата народження, серія номер паспорту, адреса проживання, мобільний телефон, освіта та соціальний статус).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за пенею та відсотками є необгрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому до задоволення не підлягають, з чим погодився і позивач у справі.

Що стосується витрат на правничу допомогу понесених відповідачем, то колегія суддів враховує наступне.

Згідно із частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 подала суду: квитанцію №б/н від 30.01.2020 року, відповідно до якої сплатила адвокату 4000 грн за договором про надання правової допомоги №02/20, договір про надання професійної правничої допомоги від 17 січня 2020 року №02/20, акт прийому-передачі наданих послуг від 30.01.2020 року з детальним описом наданих послуг та часу затраченого адвокатом, а також документи, що посвідчують право адвоката на зайняття адвокатською діяльністю (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №274).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем належно обґрунтовано понесення ним витрат за надання правничої допомоги у розмірі 4 000 грн у суді першої інстанції.

Згідно з вимогами ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді