Провадження № 2/712/103/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Назаренко М.О.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що 10 квітня 2017 року, служба у справах дітей Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування в м. Черкаси постановив рішення № 253, яким вирішив: Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

07 вересня 2018 року, служба у справах дітей Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування в м. Черкаси постановила рішення № 573, яким вирішила: Встановити матері, ОСОБА_1 , спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : перші та треті вихідні місяця з 09.00 суботи до 19.00 неділі, святкові дні та день народження дитини з 13-00 до 18.00; без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Зазначений службою у справах дітей Черкаської міської ради, як органом опіки та піклування в м. Черкаси графік відповідачем не виконується.

Відповідач не відповідає на телефонні дзвінки позивача, уникає будь яких контактів із позивачем з приводу участі позивача, як матері у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач фактично перешкоджає позивачу брати участь у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином, з метою щоб дитина почала забувати про матір.

17 листопада 2018 року, позивач звернулася до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, із зверненням про те, що 17.11.2018 року, близько 09.45 години вона прийшла за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає її колишній чоловік із малолітнім сином ОСОБА_3 , на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради №573 від 07.09.2018 року, але двері позивачу відчинено не було, передачу дитини позивачу для спілкування з матір`ю здійснено не було.

10 грудня 2018 року, співробітниками Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, за зверненням позивача було видано довідку, в якій зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

01 грудня 2018 року, позивач звернулася до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, із зверненням про те, що відповідач не надає можливості спілкуватися із дитиною.

грудня 2018 року, співробітниками- Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, за зверненням Позивача було видано довідку .

У довідці було зазначено, що відсутній факт вчинення будь-якого умисного злочину та правопорушення, так як у гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та він поїхав з дітьми до батьків, щоб відсвяткувати.

05 січня 2019 року, позивач звернулася до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, із зверненням про те, що відповідач не надає можливості спілкуватися із сином, який проживає разом з батьком.

05 січня 2019 року, співробітниками Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, за зверненням позивача було видано довідку, в якій зазначено про те, що: «Під час проведення подальшої перевірки було встановлено що рішення Служби у справах дітей носить рекомендаційний характер, а дане питання відноситься до цивільно-правових відносин тому гр. ОСОБА_1 , для вирішення питання по суті було рекомендовано звернутися до суду».

02 травня 2019 року, листом за № 1535/30-02-48, начальник служби у справах дітей повідомила позивача про те, що згромадянином ОСОБА_2 , була проведена бесіда профілактичного характеру з приводу належного виконання рішення служби у справах дітей Черкаської міської ради «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 ».

Громадянин ОСОБА_2 , заперечує про факти перешкоджання зустрічам позивача та сина.

Згідно з ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

01 червня 2019 року, позивач звернулася до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, із зверненням щодо конфлікту із відповідачем, як колишнім чоловіком, який не надає бачитися та спілкуватися із сином.

18 червня 2019 року, співробітниками Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, за зверненням позивача було видано довідку, в якій зазначено, що під час проведення перевірки було здійснено виїзд за адресою місця проживання батька ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , двері, не відчинив. Сусідка ОСОБА_5 , пояснила, що разом з ОСОБА_2 , проживає його мати, яка є інвалідом 1 групи та пересувається на інвалідному візку, сам ОСОБА_2 , вдома буває рідко, так як постійно працює та інколи їде у відрядження.

За цих обставин залишається відкритим питання, з ким перебуває малолітній син, так як батько практично завжди вдома відсутній?

Позивач не має жодної інформації про те, з ким та як знаходиться постійно дитина, хто її кормить та доглядає.

Просить зобов`язати громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , усунути перешкоди громадянці України ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спосіб, встановлений рішенням № 573 від 07 вересня 2018 року, Служби у справах дітей Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування м. Черкаси.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо графіку зустрічей, та просили суд в позові відмовити з підстав зазначених у відзиві.

Відповідачем ОСОБА_2 було надано суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що суд розглядаючи зазначену справу має встановити чи може позивач приймати участь у вихованні дитини, чи це навпаки може зашкодити дитині.

Він, ОСОБА_2 , дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 05.10.2013 року по 28.09.2015 року.

Під час шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 .

24.08.2015 року позивачка фактично відмовилася від дитини і привезла її до бабусі ОСОБА_6 .

В період з 24.08.2015 року по 27.08.2015 року дитина мешкала разом з ОСОБА_6 (бабусею),

яка є інвалідом і самостійно піклувалася за дитиною.

В період з 27.08.2015 року по 14.02.2016 року ОСОБА_3 мешкав разом з ним.

15.02.2016 року вони вирішили відновити шлюбні стосунки.

В період з 15.02.2016 року по 20.04.2016 року дитина мешкала разом зі мною та матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 в квартирі ОСОБА_6 . Потім в період з 20.04.2016 року по 05.05.2016 року вони мешкали за адресою: АДРЕСА_3 , а з 06.05.2016 по 20.05.2016 року ОСОБА_3 мешкав разом зі мною, та матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

20.05.2016 року позивачка припинила з ним стосунки і перестала з ним мешкати. З цього часу дитина постійно мешкає з батьком. Позивачка жодної матеріальної допомоги на сина не надавала, долею сина взагалі не цікавилася.

19.02.22017 року позивачка викрала дитину і дитина декілька днів з нею знаходилася. Після цього син повернувся додому заляканим, брудним, неохайним, голодним.

Після цього він звернувся до виконавчого комітету ЧМР для того, щоб визначити місце проживання дитини. Так не могло далі тривати, він боявся, що позивачка знову викраде дитину.

Рішенням виконавчого комітету ЧМР № 253 від 10.04.2017 року було встановлено місце

проживання сина, ОСОБА_3 разом зі ним - його батьком,

ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету ЧМР № 573 від 07.09.2018 року ОСОБА_1

було встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: перші та треті вихідні місяця

з 09:00 год. суботи по 19:00 год. неділі, святкові дні та день народження дитини з 13:00 по 18:00 год. з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

Таким чином, відповідно до рішення якщо виникнуть певні обставини (захворіє дитина, необхідно буде поїхати кудись з дитиною, чи дитина не захоче іти до матері) він має право не віддавати сина ОСОБА_1 у встановлений час. Неможливо дитину заганяти в рамки, казати що в цей чи інший день він повинен бути з матір`ю, а не з ним, і що він не може залишити його вдома, навіть якщо він цього хоче.

Він завжди діяв в інтересах дитини. Він не може змусити дитину іти до матері, якщо син цього

категорично не хоче. Він не вчиняє дій проти волі сина аби не травмувати його дитячу психіку.

Більше того, спілкування сина з позивачкою суперечить його інтересам, негативно впливає

на психіку дитини, адже вона веде аморальний спосіб життя.

Кожного разу, коли дитина повертається додому від матері, він стає неслухняним і

розповідає жахливі речі.

Так він розповідає, що лягає спати в одне ліжко з мамою та чужим дядьком повністю роздягненими. Розповідає, що мама не дозволяє йому одягати спідню білизну.

Також, кожного разу він віддавав сина до матері охайним, він був чистий, одяг випраний. А коли мати повертала дитину, він був весь брудний, від нього неприємно пахне, на ньому часто одягнена чужа білизна.

Йому також відомо, що мати дитини ОСОБА_1 , неодноразово була затримана поліцією за проституцією і її притягали за це до адміністративної відповідальності, справа №711/2951/17 від 17 року. Тому нічому доброму дитина навчитися у матері не може.

Він хвилюється за долю свого сина. Він малолітня дитина і тому раннє розбещення може призвести до негативних наслідків. В них віруюча родина, вони живуть по законам Божим і виховують сина відповідно до норм моралі. В той же час поведінка позивачки є такою, що може негативно вплинути на психіку дитини. Більш того, це дитина і дитина ще не здатна чинити опір.

Просить повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за її позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, та просила суд їх задовольнити, оскільки рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 05.10.2013 року по 28.09.2015 року.

Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син ОСОБА_3 .

Частиною 1 ст. 2 СК України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року.

Згідно вимог ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

На підставі ст. 151 ч.ч.1, 3 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року та Закону України «Про охорону дитинства».

За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Рішенням служби у справах дітей Черкаської міської ради від 10.04.2017 року № 253 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Рішенням служби у справах дітей Черкаської міської ради від 07.092018 року № 573 встановлено матері, ОСОБА_1 , спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 : перші та треті вихідні місяця з 09-00 суботи до 19-00 неділі; святкові дні та день народження дитини з 13-00 до 18-00; без присутності батька дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути.

В судовому засіданні встановлено, що на момент подачі даного позову відповідач чинив перешкоди у спілкуванні позивача ОСОБА_1 з її сином ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про результати розгляду звернення громадянки ОСОБА_1 (ЄО № 64799 від 17.11.2018) довідкою про результати розгляду матеріалів (ЄО № 67228 від 01.12.2018 року), довідкою про результати розгляду звернення (ЄО № 762 від 05.01.2019 року), довідкою про результати розгляду звернення ОСОБА_1 (ЄО № 28074 від 01.06.2019 року).

Вищезазначене рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради відповідачем не виконується.

Між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення ОСОБА_1 до суду з цього приводу.

Позивач в судовому засіданні стверджувала, що відповідач перешкоджає їй у спілкуванні та зустрічах з сином, створює такі обставини через які вона не може нормально зустрічатися з сином. Рішення прийняте службою у справах дітей про встановлення матері порядку у вихованні та спілкування з дитиною відповідач не виконує, кожного разу, коли настають години її спілкування, знаходить привід відмовити в побаченні з сином.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що його колишня дружина з моменту народження сина не дбала про нього, не приділяла належної уваги та не брала участі у його вихованні.

У матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу матері на розвиток дитини, наявність такого впливу не підтверджено відповідними доказами.

З матеріалів справи вбачається наявність непорозуміння сторін щодо участі у вихованні дитини. Разом з тим, національні і європейські норми права визначають право дитини, яка розлучається з одним із батьків, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і принаймні в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

В судовому засіданні відповідач стверджував, що, коли дитина повертається додому від матері, він стає неслухняним і розповідає жахливі речі.

Так він розповідає, що лягає спати в одне ліжко з мамою та чужим дядьком повністю роздягненими. Розповідає, що мама не дозволяє йому одягати спідню білизну.

Суд не бере до уваги дані твердження відповідача, оскільки зазначені факти не підтверджені ніякими доказами, та виходять зі слів відповідача та як зазначає відповідач зі слів його сина.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позивачка веде аморальний спосіб життя, та на підтвердження даного факту надав суду копію постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.04.2017 року.

Однак, дані твердження відповідача спростовуються наступним.

Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.04.2021 року провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 181-1 КпАП України - закрито по закінченню строків, передбачених ст. 38 КпАП України.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 травня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2017 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2017 року - задоволено частково.

Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2017 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.181-1 КУпАП закрито по закінченню строків, передбачених ст.38 КУпАП - скасовано, а матеріали справи повернуті до органів Національної поліції.

Посилання відповідача на той факт, що малолітній ОСОБА_3 після аварії проходить медикаментозне лікування, а тому не може зустрічатися з матір`ю, суд не може взяти до уваги, оскільки, як зазначив сам відповідач малолітній проходить медикаментозне лікування в домашніх умовах за детальним призначенням ліків та рекомендаціями лікаря, що в змозі зроби і позивач ОСОБА_1 .

Під час розгляду даної справи, судом був допитаний малолітній ОСОБА_3 , який суду пояснив, що він бажає спілкуватися та зустрічатися зі своєю мамою, також хоче бачитися зі своєю сестричкою. Він не має змоги спілкується зі своєю мамою, оскільки у нього не має мобільного телефону, а батько не пускає його на зустрічі з мамою. Бабуся каже що його мама погана.

Враховуючи всі обставини справи, та той факт, що позивачка ОСОБА_1 не позбавлена батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , відповідно до чинного законодавства має право у спілкуванні та вихованні своєї дитини, та з урахуванням думки малолітнього ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у вихованні дитини та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб встановлений рішенням Служби у справах дітей Черкаської міської ради № 573 від 07 вересня 2018 року « Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні матері ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 »

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий Романенко В.А.

Повний текст рішення суду виготовлений 23 липня 2021 року.