ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/521/21 Номер провадження 22-ц/814/1709/21Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2021 року, ухвалене суддею Кривич Ж.О., повний текст рішення складено 30 травня 2021

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на її утримання та про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що вона є особою похилого віку, інвалідом, потребує коштів на лікування та проживання. Відповідач є її сином. Просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача, з 250 грн. до 400,00 грн. щомісячно та стягнути заборгованість за 2015, 2016 роки на загальну суму 14 417,55 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 31.01.2021 року та довічно.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Відкликано виконавчий лист № 2-43/08, виданий 28.09.2009 року Калінінським районним судом міста Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 250 грн 00 коп. щомісячно з 14.01.2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 202 СК України. Судом враховано, що позивач є пенсіонеркою та інвалідом ІІ групи, тобто у правовому розумінні є непрацездатною, потребує коштів на лікування. Доказів про те, що позивач ухилялася від утримання сина ОСОБА_3 або позбавлялася батьківських прав щодо нього, суду не надано, отже, законних підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну матір судом не встановлено. Відповідач не надав суду належних і достовірних доказів про відсутність у нього можливості надавати матері матеріальну допомогу, у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Протягом останніх трьох років він сплачував аліменти у розмірі 400 грн. на місяць. При цьому, суд не зайшов підстав для стягнення аліментів, починаючи з 01.05.2021 року, оскільки кінцевий термін стягнення аліментів за рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 17 вересня 2018 року закінчився 30 січня 2021 року. Відповідно до наданого головним державним виконавцем Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Докійчук Т.В. від 01.05.2021 року, станом на 01.05.2021 року заборгованість зі плати аліментів у виконавчому провадженні № 50952253, стягувачем за яким є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_1 , відсутня, тому, позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів не підлягають задоволенню. З врахуванням майнового стану відповідача судом зменшено розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави на 50%.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визначення судом строку початку стягнення аліментів - з 31.01.2021 року та в частині стягнення з нього судового зборуі ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити строк, з якого аліменти підлягають стягненню - з 01.05.2021 року та звільнити його від сплати судового збору у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на його заперечення щодо легітимності довідки серії 10 ААВ №464228 від 04.11.2014 року, що видана «Донецькою обласною МСЕК» м. Донецьк, згідно якої визначено, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи. Зазначає, що м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження, тому вказана довідка повинна пройти механізм легалізації, тобто висновок про наявність у ОСОБА_2 інвалідності треба піддати сумніву. Крім того, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем він просив суд визначити початок періоду стягнення аліментів з 01 травня, щоб уникнути заборгованості. Зазначає, що суд, порушуючи строк розгляду справи, ухвалив рішення про стягнення аліментів, починаючи з 31 січня 2021 року, тому фактично утворилась заборгованість. Також, у зв`язку зі скрутним становищем (перебування у статусі тимчасово переміщеної особи, не отримання адресної соціальної допомоги, необхідність оренди житла, утримання родини, у т.ч. двох неповнолітніх дітей, сплати раніше визначених аліментів) вважає, що є можливим звільнити його від сплати судового збору у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанці повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що позивач ОСОБА_2 є матір`ю відповідача ОСОБА_1 .

Позивач є пенсіонеркою за віком та інвалідом ІІ групи з 22.10.2014 року, що підтверджується довідкою серії 10 ААВ № 464228 від 04.11.2014 року (а.с. 6).

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 25 грудня 2008 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_2 стягнуті кошти на її утримання у розмірі 250 гривень щомісячно.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 вересня 2018 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 , збільшено розмір коштів (аліментів), стягнутих на її утримання з ОСОБА_1 рішенням Калінінського районного суду міста Донецька від 25 грудня 2008 року, з 250 грн 00 коп. щомісячно до 400 грн 00 коп. щомісячно на строк з 30 січня 2018 року до 30 січня 2021 року. У задоволенні позову в частині вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовлено (а.с. 66 - 68).

Судом першої інстанції враховано, що позивач є пенсіонеркою та інвалідом ІІ групи, тобто у правовому розумінні непрацездатною, потребує коштів на лікування.

Доказів про те, що позивач ухилялася від утримання сина ОСОБА_3 або позбавлялася батьківських прав щодо нього, суду першої інстанції не надано. Отже, законних підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну матір судом не встановлено.

Відповідач не надав суду належних і достовірних доказів про відсутність у нього можливості надавати матері матеріальну допомогу, у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Протягом останніх трьох років він сплачував аліменти у розмірі 400,00 грн. на місяць.

Виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд першої інстанції визнав за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі у розмірі 400,00 грн. щомісячно на утримання матері.

Щодо строку, з якого мають стягуватись аліменти, суд першої інстанції не зайшов підстав для стягнення аліментів з 01.05.2021 року, оскільки кінцевий термін стягнення аліментів за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 вересня 2018 року закінчився 30 січня 2021 року.

З довідки головного державного виконавця Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Докійчук Т.В., яку відповідач надав суду, встановлено, що за лютий-квітень 2021 року відповідач сплачував на користь матері аліменти у розмірі по 250,00 грн. (а.с. 76). Ці кошти повинні бути враховані під час обрахунку заборгованості як частково сплачені аліменти за вказаний період.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по аліментам, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наданого головним державним виконавцем Автозаводського ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Докійчук Т.В. розрахунку від 01.05.2021 року, станом на 01.05.2021 року заборгованість зі плати аліментів у виконавчому провадженні № 50952253, стягувачем за яким є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_1 , відсутня (а.с. 75).

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів не підлягають задоволенню.

Крім того, з урахуванням майнового стану відповідача, який є внутрішньо переміщеною особою, адресну допомогу в даний час не отримує, має родину, в якій виховується двоє неповнолітніх дітей отримує доходи в розмірі, який незначно перевищує прожитковий мінімум (а.с. 70,71,72), у відповідності до ч. 3 ст. 136 ЦПК України, суд першої інстанції зменшив до 1/2 частки розмір судового збору.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з повнолітнього сина на утримання матері аліментів у збільшеному розмірі та про стягнення заборгованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо нелегітимності довідки про встановлення інвалідності позивачу ОСОБА_2 колегія суддів вважає безпідставними з врахуванням наступного.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 25 грудня 2008 року, яке набрало законної сили, з відповідача ОСОБА_1 , який є рідним сином позивача ОСОБА_2 , на користь позивача ОСОБА_2 були стягнуті кошти на утримання матері у розмірі 250 гривень щомісячно. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, стягнутих на утримання матері з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 25 грудня 2008 року, з 250 грн до 400 грн щомісячно на строк з 30 січня 2018 року до 30 січня 2021 року. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є людиною похилого віку, оскільки досягла пенсійного віку, не працює. 04 листопада 2014 року органами МСЕК їй встановлена 2-а група інвалідності безстроково з 27 жовтня 2014 року. Таким чином, факт встановлення ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності не підлягає доказуванню на підставі ст. 82 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо початку строку, з якого підлягають стягненню аліменти, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів з наступного дня, після припинення дії рішення суду від 17 вересня 2018 року, тобто починаючи з 31 січня 2021 року і довічно, підстави для стягнення аліментів з 01 травня 2021 року відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо фактичного виникнення заборгованості зі сплати аліментів у зв`язку з порушенням судом першої інстанції строків розгляду справи, то вони не заслуговують на увагу, оскільки саме у зв`язку з неявкою відповідача у судові засідання розгляд справи було неодноразово відкладено. Крім того, судом першої інстанції роз`яснено, що кошти, сплачені ОСОБА_1 у період з лютого по квітень 2021 року у розмірі 250 грн. щомісяця повинні бути зараховані під час виконання даного судового рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, враховуючи, що статтею 129 Конституції України закріплено один із основоположних принципів правосуддя - рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Таким чином, враховуючи майновий стан відповідача ОСОБА_1 , який є внутрішньо переміщеною особою, адресну допомогу не отримує, має родину, у якій виховується двоє неповнолітніх дітей, отримує доходи у розмірі, який незначно перевищує прожитковий мінімум, суд першої інстанції зменшив розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави на 50%. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору у повному обсязі матеріали справи не містять.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов