Справа № 463/3962/19 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/811/3389/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І., з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи: ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Мішакова Світлана Федорівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 27 березня 2019 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Мішакова Світлана Федорівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 27 березня 2019 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3250 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що 27 березня 2019 року ОСОБА_5 було свідомо приховано перед приватним нотаріусом Мішаковою С.Ф., судові спори, що тривають щодо квартири АДРЕСА_1 :

справа №463/5150/15-ц на розгляду у Верховному Суді;

справа №463/578/19 у Львівському апеляційному суді.

Права третіх осіб щодо квартири АДРЕСА_1 , а саме право постійного користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року у справі №463/1355/13.

Судом першої інстанції неправомірно співставлено з нею факт перебування у співвласності ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 . Тоді як вона не має у власності жодного житла.

Суд першої інстанції звільнив її від сплати судового збору, однак рішенням від 14 вересня 2020 року стягнув з неї витрати на правничу допомогу, всупереч майновому стану.

При постановленні рішення суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, та порушив норми процесуального права, зокрема проведення судового засідання без її участі 14 вересня 2020 року,не зупинив вирішення даної справи до вирішення справи №463/5150/15-ц та справи №463/578/19 - Львівським апеляційним судом.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , а також третьої особи - ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вимогами ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як вірно встановлено судом першої інстанції за договором купівлі-продажу квартири від 27 березня 2019 року (т.1 а.с.4-5), посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мішакової С.Ф. за реєстровим № 378, ОСОБА_5 передає у власність, а ОСОБА_3 приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира належить продавцю на підставі свідоцтва № Л10204 про право власності на квартиру, виданого Виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів 22 вересня 1997 року, зареєстрованого 29 липня 1997 року у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації у реєстраційну книгу № 25, за № 21147.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № від 27 березня 2019 року (т.1 а.с.5), приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Мішаковою С.Ф. здійснено запис про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу.

Спірна квартира АДРЕСА_1 . неодноразово була предметом судових спорів.

А саме: справа №463/1355/13-ц за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання неповнолітньої особи права на проживання та усунення перешкод у користуванні житлом, позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , про визнання особи права на проживання та усунення перешкод у користуванні житлом, зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , яка виступає в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні майном.

Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року Позов ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання неповнолітньої особи права на проживання та усунення перешкод у користуванні житлом задоволено частково.

Визнано право за неповнолітньою донькою ОСОБА_1 на проживання в окремій трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , про визнання особи права на проживання та усунення перешкод у користуванні житлом - відмовлено у зв`язку з безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , яка виступає в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні майном - відмолено у зв`язку з безпідставністю.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2017 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року в частині позову ОСОБА_6 про визнання права особи на користування житлом та усунення перешкод у користуванні житлом, залишено без змін.

Згідно постанови Верховного Суду від 22 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 31 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про визнання права особи на проживання та усунення перешкод у користуванні житлом залишено без змін.

Справа №464/6387/14-ц за позовом ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа особа - орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації ЛМР про визнання права на проживання та визнання незаконним зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовлено (т.1 а.с.8).

Справа №463/122/14 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , з участю третьої особи орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири.

Згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , з участю третьої особи органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання недійсним договору дарування квартири задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 29.08.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.9-11).

Справа №463/5150/15-ц за позовом ОСОБА_6 до Львівського міського голови, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання частково недійсними та скасування розпоряджень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2017 року, залишеного без змін постановою Львівської Апеляційного суду від 06 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до Львівського міського голови, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 974 від 17.09.1997 року «Про передачу житла у власність громадян» в частині пункту 4 Додатку до розпорядження, яким передано ОСОБА_5 у власність квартиру АДРЕСА_1 , визнання недійсним та скасування розпорядження міського голови № 603 від 22.09.1997 року «Про затвердження розпорядження голови Личаківської районної адміністрації від 17.09.97р. № 974 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині пункту 4 Додатку до розпорядження, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 22.09.1997 року - відмовлено.

Ухвалою судді Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі №463/5150/15-ц (т.1 а.с.14).

Справа №463/578/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ квартири за набувальною давністю.

Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2019 року залишеного без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року та ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю - відмовлено.

Справа №463/2334/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою та виселення.

Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та володінні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_6 , та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування квартироб АДРЕСА_3 . Виселино ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду в законну силу не вступило.

Отже, незважаючи на ряд судових спорів які тривали і тривають по даний час, на момент укладення договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 березня 2019 року, єдиним власником спірної квартири був ОСОБА_5 , який розпорядився нею на свій розсуд.

Перебування справи №463/5150/15 - ц на розгляді у Верховному Суді не впливало на вчинення правочину, оскільки рішення по цій справі набрало законної сили 06 серпня 2018 року.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 про зупинення виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року та відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Як встановлено вище, по справі №463/578/19 вже прийнято остаточне судове рішення Верховним Судом.

Тому не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про приховання ОСОБА_5 перед приватним нотаріусом Мішаковою С.Ф. судових спорів, оскільки, зазначені спори, не перешкоджали ОСОБА_5 відчужувати спірну квартиру.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення права постійного користування ОСОБА_1 спірною квартирою, то слід зазначити наступне.

Дійсно, згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2014 року визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 29 серпня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , оскільки, на той час, у квартирі була зареєстрована і проживала неповнолітня, на той час, ОСОБА_1 і допущено було порушення ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Такі договори мали б укладатися за дозволом органу опіки і піклування, що не було зроблено.

З тих підстав був задоволений позов ОСОБА_6 .

На час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 березня 2019 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 вже була повнолітньою, а тому вимоги ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» не були порушені, згоди органу опіки і піклування на укладення правочину вже не було потрібно.

Тому відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу №55 в будинку АДРЕСА_3 від 27 березня 2019 року з підстав передбачених ст.ст.203, 215 ЦПК України, як зазначено в доводах апеляційної скарги.

Не знайшли свого підтвердження й доводи апеляційної скарги про необґрунтованість стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 3250 гривень, оскільки як видно із мотивувальної частин рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 сплатив за правничу допомогу 7000 гривень, а суд першої інстанції з урахуванням принципу виваженості, розумності, справедливості та фінансового стану позивачки істотно зменшив їх розмір.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.