Справа № 408/3236/20-ц
Провадження № 2/408/950/21
УХВАЛА

22 березня 2021 року суддя Біловодського районного суду Луганської області Булгакова Г.В., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Кладка Олександра Вікторовича про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кладко О.В., звернулася до Біловодського районного суду Луганської області з уточненою позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просить суд: становити факт сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з листопада 1998 року по 01 жовтня 2000 року; визнати за ОСОБА_1 2/3 частини права власності на двоповерховий житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з пред`явленням позову до суду, представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Кладком О.В. було подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що 01 жовтня 2000 року позивач з відповідачем одружилися. На третьому році сумісного життя вони вирішили побудувати житло та 17 січня 2001 року відповідач отримав дозвіл на відведеній земельній ділянці на будівництво госпбудівель літньої кухні, госпсараїв, погріба. Після завершення будівництва, 25 листопада 2010 року виконавчий комітет Біловодської селищної ради вирішив признати літню кухню, яка належить ОСОБА_2 , житловим будинком.

Вказує, що з листопада 1998 року по серпень 2018 року позивач та відповідач проживали разом однією сім`єю вели сумісне господарство піклувалися один про одного та спільними зусиллями будували спільне житло. 14 лютого 2019 року шлюб між ними розірвано.

На даний час, відповідач ОСОБА_2 не вважає позивача ОСОБА_1 співвласником будинку, та стверджує, що максимум вона може претендувати на 10 % від вартості будинку. Через свою уявну правоту щодо предмета спору та за для уникнення поділу, визнання спільної сумісної власності спірного будинку, є підстави вважати, що відповідачем даний будинок може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на спірний будинок, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на двоповерховий житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову та оглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 158ЦПК України заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду) - ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпеченняпозову» наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від18.12.2009року №14«Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з правлюдини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України.

Представником заявника не наведено жодних підстав для забезпечення позову, не надано відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав заявника. Не зазначено у чому саме є гостра необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на вищезазначений житловий будинок, що належать відповідачу.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, зокрема відсутні докази, що свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на здійснення реалізації майна.

Суд констатує, що відомостей про будь-які реальні дії відповідача щодо відчуження указаного майна суду не надано, а доводи представника заявника зводяться лише до припущень. Сам факт не визнання відповідачем позивача як співвласника будинку не свідчить про наміри відповідача щодо відчуження даного майна.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з недоведеністю підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Кладка Олександра Вікторовича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Г.В.Булгакова