Справа № 464/7068/14-ц
У Х В А Л А

20 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Білінської Г.Б.

секретаря судового засідання Терех У.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Львові клопотання позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 про відвід судді, -

у с т а н о в и в:

в провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання факту проживання за певною адресою, користування господарською будівлею, визнання співвласником садиби.

20.07.2021 року від відповідача ОСОБА_1 поступила заява-клопотання про відвід судді Білінської Г.Б. від розгляду вищевказаної справи, оскільки вона не має довіри до всього складу Шевченківського районного суду м.Львова.

Окрім того, 20.07.2021 року від позивача ОСОБА_2 поступила заява-клопотання про відвід судді Білінської Г.Б. від розгляду справи за її позовом, оскільки також не має довіри до всього складу Шевченківського районного суду м.Львова.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заяву про відвід підтримала, просила таку задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши думку відповідача, оглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст.34 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова в судді Білінської Г.Б. знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання факту проживання за певною адресою, користування господарською будівлею, визнання співвласником садиби.

В обґрунтування своїх клопотання позивач та відповідач наводять ідентичні обґрунтування, які вказують на їх не довіру як до судді Білінської Г.Б. та також і до всього складу Шевченківського районного суду м.Львова.

Відповідно до практики ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що доказів щодо прямої чи побічної заінтересованості головуючого судді у результаті розгляду даної справи ні позивачем, ні відповідачем не наведено і такі відсутні.

У відповідності до ч 2 та 3 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Судом встановлено, що підстави для відводу, передбачені ст. 36 ЦПК України, відсутні.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав. Дослідивши обставини, зазначені у заяві про відвід, приходжу до висновку, що підстав для відводу немає.

Разом з тим, згідно з ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Таку позицію висловив Верховний Суд з розгляду справи № 277/599/15-к у постанові від 17 вересня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, що з метою недопущення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді справи заявляю самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 про відвід судді - відмовити.

Заявляю самовідвід у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання факту проживання за певною адресою, користування господарською будівлею, визнання співвласником садиби.

Справу передати для повторного авторозподілу на підставі статті 33 ЦПК України.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23.07.2021 року.

Суддя: Г. Б. Білінська