Справа № 378/127/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 рокуБілоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району, Орган опіки та піклування Ставищенської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про відібрання та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В :

07.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що з 11.04.2006 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2015 року було розірвано. Від спільного проживання вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2018 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дітей. Ще за часів подружнього життя, відповідач взагалі не займався вихованням дітей, зранку йшов на роботу вони ще спали, повертався вони вже спали. У зв`язку з чим, після розлучення, питання щодо проживання дітей з нею не було. Діти зареєстровані та постійно проживали разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 , де їм створені усі умови для повноцінного розвитку. Діти проходили навчання у Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступеню № 94. Протягом 2019-2020 навчального року батько дітей не спілкувався із класним керівником, не відвідував батьківські збори, не брав участі у шкільному житті дітей. Вона є люблячою матір`ю і належним чином піклувалася про своїх дітей, повністю опікувалася їх інтересами і потребами, піклувалася про них, займалася вихованням, слідкувала за їх розвитком та здоров`ям. Відповідач не був обмежений у праві брати дітей на канікули та сам він цим правом майже не користувався, так під час шкільного навчання діти проживали з нею, а під час зимових канікул проводили час із батьком за його місцем проживання в орендованому будинку в м. Біла Церква. 26.12.2019 року відповідач приїхав до постійного місця проживання дітей і забрав їх на канікули до себе, де проживає разом із своєю співмешканкою і її двома дітьми. За домовленістю із нею відповідач повинен був привезти дітей до початку навчання у школі, тобто до 13.01.2020 року. Телефоном відповідач їй повідомив, що діти хворіють і він їх не привезе. На її прохання про стан здоров`я дітей та коли він їх привезе до неї, відповідач не надав жодних відповідей, а вайбером надіслав довідки із незрозумілими діагнозами із невідомих лікарень. Крім того, відповідач категорично відмовився повідомляти своє місце проживання та адресу де наразі перебувають діти. У зв`язку із тим, що відповідач фактично викрав дітей та перешкоджає їй спілкуватися із дітьми, вона вимушена була звернутися до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області про незаконне викрадення дітей та зміну їх постійного місця проживання. Слідчий НП зв`язався із відповідачем і тільки під примусом відповідач зізнався, де наразі знаходяться діти, але категорично відмовився повертати дітей. Відповідач примусово забрав дітей і не дає можливості їй із ними побачитися, при тому, що діти йому взагалі не потрібні і він не займається їх вихованням. Вона вважає, що відповідач зловживає своїми правами, самоуправно, без її згоди всупереч інтересам дітей змінив їх місце проживання. Враховуючи, що відповідач без її згоди змінив постійне місце проживання дітей, вважає за необхідне у судовому порядку визначити місце проживання дітей із матір`ю, що відповідає інтересам дітей, а не їх батька. Так, вона має можливість забезпечити дітям належні умови проживання за місцем їх реєстрації, відповідно до акта обстеження умов проживання, квартира обладнана необхідними умовами для проживання неповнолітніх дітей. Також, вона має стабільний дохід, який за 2019 рік склав 91359,0 грн. Діти мають усе, що їм потрібно і матеріальне забезпечення і духовний розвиток. Вона повністю віддає дітям свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дітей, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. В свою чергу, відповідач проживає в орендованому будинку, має власне житло, за місцем його реєстрації, у якому відсутні належні умови для проживання, має заборгованість за аліментами у зв`язку із відсутністю постійного доходу. Крім того, відповідач проживає зі своєю співмешканкою, яка є його кумою, адже вони разом хрестили дитину, що є негативним прикладом для дітей, за життя дітей Відповідач жодного разу не возив їх на море. Влітку 2018 року діти протягом місяця перебували на канікулах у дідуся (батька відповідача), який проживає неподалеку. Протягом цього періоду батько дітей, хоч і знаходився поруч, але жодного разу не відвідав їх та не поцікавився їх перебуванням у свого батька. Відповідач випадково зустрів свого батька разом із дітьми на ринку, після чого влаштував сварку з даного приводу, що він проти того, щоб його діти перебували у дідуся. Також, відповідач після того, як брав дітей до себе постійно обурювався, що нібито у дітей не задовільний стан зубів, однак, висуваючи претензії, батько дітей жодного разу не звозив дітей хоча б на консультацію до лікаря. Крім того, у доньки, відповідно до медичних висновків лікарів, наявні проблеми із розвитком серця, у зв`язку із чим дитина потребує постійного нагляду у кардіолога. У зв`язку із тим, що батько дітей не надто піклувався про стан їхнього здоров`я у неї є підстави хвилюватись про стан здоров`я доньки, адже наразі відповідач повідомляє, що він не може повернути мені дітей у зв`язку із тим, що діти хворі. Так, відповідач у месенджерах направляв їй фото невідомих виписок із невідомих лікарень, із діагнозами, які суперечать один одному. З однієї із надісланих фото довідок вбачається, що у ОСОБА_4 була правостороння пневмонія, з інших фото довідок вбачається, що у дитини лівостороння пневмонія. Крім того, звертаю увагу, що при затяжному перебігу хвороби дитина не була покладена на лікування до лікарні, зі слів дитини уколи робив батько. На питання у якій лікарні проходять обстеження діти, відповідач не відповідає, та зазначає, що це нібито не моя справа. Наразі вона перебуває у панічному стані, як мати дітей не може знайти собі місце, адже не знає, де перебувають та, що відбувається з її неповнолітніми дітьми. Також, коли син знаходився у лікарні у 2018 році відповідач знаючи про це з першого дня, не тільки не запропонував допомогу, а й був боржником по аліментам. Під час перебування у батька, діти безконтрольно проводять час в іграх на планшеті, комп`ютері та інших гаджетах, що без сумніву викликає залежність. Коли діти проживали разом із нею, за домовленістю із дітьми, були встановлені обмеження. Так, гаджетами та інтернетом дозволялось користуватись у разі якщо дітьми були вивчені уроки та проведено деякий час для саморозвитку. Наразі за вихованням дітей відповідач не слідкує, діти роблять те, що вважають за потрібне. Таким чином, батько дітей не займається належним вихованням дітей, а навпаки - їх калічить. Вважає, що для нормального розвитку дітей та успішного освоєння шкільних предметів діти повинні відвідувати школу, що наразі вони не можуть робити, а також із дітьми необхідно займатись. Натомість батько дітей, викравши їх із місця постійного проживання, де діти відвідували школу, фактично позбавив їх права на освіту. Своїми діями батько не спонукає дітей до навчання та до виконання елементарних речей, які готують дитину до самостійного життя. Більш того, старшого сина батько дитини налаштовує проти неї. Внаслідок цього дитина стала напруженою, оскільки чутно, що дитина контролює себе, щоб не сказати зайвого. Вважає, що все це калічить психіку дітей. На її вимоги про повернення дітей, а також те, що наразі діти пропускають школу відповідач, зазначив, що діти не пропускають школу, адже вони наразі нібито десь (де саме відповідач категорично відмовляється говорити) проходять навчання. Своєю поведінкою та словами, відповідач, чітко дав зрозуміти, що дітей він повертати не збирається. Як мати своїх дітей, вона має можливість забезпечити їм належні умови проживання, забезпечити їх усім необхідним, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не в змозі. Разом з тим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавленні піклування батька. Враховуючи, що у добровільному порядку вирішити спір неможливо, просила у судовому порядку негайно відібрати у ОСОБА_2 малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернути їх за попереднім місцем проживання, їх матері ОСОБА_1 , визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на свою користь судові витрати у розмірі 6680,00 грн.

18.02.2020 року Ставищенського районним судом Київської області було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, 11.03.2020 року судом передано справу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю.

03.04.2020 року справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2020 року справу розподілено та передано 06.04.2020 року до провадження судді Бондаренко О.В.

06.04.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області справу прийнято до розгляду, в порядку загального позовного провадження призначено підготовче засідання та залучено у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області.

01.07.2020 року судом постановлено ухвалу, про участь позивача, її представника та представника Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району в судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручено Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя забезпечити проведення судового засідання в режимі відео конференції.

18.09.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що після розлучення із відповідачем діти залишилися проживати разом із нею, а відповідач забирав їх на канікули і повертав, так відбувалося 4 рази. Однак, рік тому, він забрав дітей на зимові канікули і не повернув по їх завершенню, повідомивши, що діти залишаться із ним. Вона не мала можливості забрати дітей самостійно після канікул, а відповідач повідомив, що поверне дітей тільки за рішенням суду. За увесь час з моменту знаходження дітей у відповідача вона приїздила до них один раз, влітку 2020 року вона приїздила побачити дітей через Службу у справах дітей.

Представник позивача, адвокат Сімонець Євгенія Олександрівна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що після розлучення позивач і відповідач між собою домовилися, що діти будуть проживати за місцем реєстрації, діти ходили до школи перебували на обліку у поліклініці у м. Запоріжжя, жодних перешкод відповідачу у спілкуванні із дітьми позивач не чинила. Відповідач самочинно забрав дітей і не повернув їх матері. Позивач має власне житло, постійну роботу, позитивно характеризується та належним чином здійснювала свої батьківські обов`язки. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у спілкуванні позивача із дітьми. Відповідач не надав до суду доказів, що він має власне житло і доходи. Житлове приміщення де він проживає із дітьми належить його дружині. Свідки, заявлені позивачем, і пояснення Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району підтвердять те, що відповідач чинить перешкоди позивачу у побаченні із дітьми.

Відповідач - ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що з 11.04.2006 року до 2015 року вони з позивачем перебували у шлюбі, однак розлучилися. Від шлюбу вони мають: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачем. Після розлучення він добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей і приймав участь у їх вихованні. До розлучення вони із позивачем проживали у гуртожитку в м. Біла Церква, після розлучення, у 2015 році ОСОБА_1 переїхала до м. Запоріжжя разом з дітьми, а він залишився проживати в м. Білій Церкві де і проживаю на даний час, хоча і маю власне житло в смт. Ставище. За його місцем проживання - м. Біла Церква він орендує квартиру, зареєстрований як фізична особа підприємець та має постійний добрий дохід. Протягом цих років він постійно провідував своїх дітей, більше того брав їх з собою і вони періодично проживали із ним, таке проживання могло бути до трьох місяців на рік. Дітям подобається з ним проживати, і він повністю може піклуватися про них. У грудні 2019 року він приїхав до м. Запоріжжя для того, щоб побачитися із дітьми, а також забрати їх із собою на зимові канікули та свята. Позивач не заперечувала, як і завжди, проти того, щоб діти пожили з ним. Але в той час він побачив, що позивач взагалі перестала займатися вихованням дітей, більш того, і що саме страшне, слідкувати за їх станом здоров`я. Діти були хворі і по приїзду до м. Біла Церква він звернувся до лікарів та результат був невтішний, обоє дітей були хворі (пневмонія, гострий бронхіт, педикульоз). Після одужання дітей він оформив їх до учбового закладу. На даний час він проживає разом із дітьми у АДРЕСА_2 , діти навчаються у Білоцерківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 18 Білоцерківської міської ради Київської області, мають позитивні характеристики, також, відвідують спортивні секції, і він постійно з ними займається та продовжує їх лікування. Позивач у позовній заяві перекручує фактичні обставини справи, щодо не надання її інформації про стан здоров`я дітей, адже він постійно пересилає фото медичних висновків та інших медичних документів через доступні засоби зв`язку (до речі в додатках до позову позивач доклала саме медичні документи, які він їй переслав), ніхто не забороняє матері бачитися із дітьми, проводити з ними час, але останнє призводить до незрозумілих скандалів. Вважає, що в даному випадку - головне щоб дітям було краще, а краще їм з ним, до того вони під постійним наглядом, і він піклується за їх здоров`я та всебічний розвиток. За пів року, поки діти з ним, у них покращився стан здоров`я та взагалі психологічний стан, вони всім забезпечені, як в матеріальному так і психологічному аспекті, що підтверджено актом обстеження умов проживання дітей, їх характеристиками зі школи та висновком Служби у справах дітей. Також, зазначив, що ним подано окремий позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком. На підставі викладеного просив у позовних вимогах ОСОБА_1 відмовити. Також, у засіданні зазначив, що 26.12.2019 року він забрав дітей за домовленістю із позивачем, виявив, що діти хворі, тому по приїзду до м. Біла Церква звернувся до лікарів, де їм поставлені діагнози: бронхіт і запалення легень. Про такий стан здоров`я дітей він повідомив позивача, та сказав, що поверне дітей після їх одужання. Однак, у подальшому, діти попросилися залишитися проживати із ним, тому він не міг їм відмовити. Про бажання дітей він повідомив позивача, однак вона вимагала їх повернення. 27.01.2020 року він подав позов до суду про визначення місця проживання дітей із ним, а потім вже позивач подала даний позов. Він звернуся до Служби у справах дітей, яка провела обстеження умов проживання дітей та надала відповідний висновок. Діти наразі навчаються у Білоцерківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 18 Білоцерківської міської ради Київської області, відвідують спортивну школу у м. Біла Церква. Директор шкоди у м. Запоріжжі, яку відвідували діти, безперешкодно направив йому документи дітей, їх характеристики і пояснення вчителів. Позивач приїздила влітку 2020 року до дітей разом із своїм співмешканцем, однак діти відмовилися іти на побачення, мотивуючи тим, що співмешканець матері їх бив, що встановлено органом опіки і піклування. Вони зустрілися із матір`ю у Службі у справах дітей, вони ходили гуляти разом із нею, без його участі. Позивач 1 раз на місяць телефонує дітям і направляє у вайбері картинки. Він перешкод у спілкуванні дітей із матір`ю не чинить, діти мають власні телефони з поповненими рахунками і мають можливість спілкуватися із матір`ю. Він розмови дітей із матір`ю не контролює, інколи, коли діти щось запитують, він направляє їх за відповіддю до матері. Позивач має можливість бачитися із дітьми і за згодою дітей може їх забрати до себе. Так, він не мав фізичної можливості бути присутнім на батьківських зборах у школі м. Запоріжжя, однак, він залучений до групи класу та школи у вайбері, тому був обізнаний про навчання дітей. Психолог спілкувався із дітьми, які у бесіді повідомили про насилля з боку співмешканця позивача.

Представник відповідача, адвокат Мочинський Анатолій Романович, у судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що у грудні 2019 року діти були хворі і батько їх забрав до себе. Відповідач не чинить перешкод матері у спілкуванні із дітьми, однак, позивач лише один раз у 2020 році приїздила до дітей, хоча мала можливість до них приїхати у будь - який час. Орган опіки і піклування надав висновок про доцільність проживання дітей із батьком.

Представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, за довіреністю у справ - Поліщук Віра Миколаївна , у судовому засіданні пояснила, що у січні 2020 року до них звернувся відповідач і з проблемою, пояснив, що привіз дітей від матері хворих, діти заходяться у пригніченому стані та не бажають повертатися до матері, тому направили його із дітьми до центру «Злагода» і рекомендували звернутися до суду. При проведенні бесіди із дітьми з`ясувалося, що вони не бажають повертатися до матері, хочуть залишитися із батьком. Комісією було проведено обстеження умов проживання дітей із батьком, потім за новим місце проживання батька, де встановили, що у будинку проживають 4 дітей, умови проживання задовільні, діти усім забезпечені, інтереси дітей не порушуються. Фахівці встановили, що сім`я батька стабільна і спроможна виховувати дітей. З дітьми працювала психолог з 25.02.2020 року по 10.03.2020 року, виявила, що тяжкий психологічний стан дітей можливо у зв`язку із емоційним нехтуванням матері до потреб дітей. Щодо ОСОБА_3 психолог встановила, що він перебував у важкому психологічному стані, повідомляв, що вітчим знущається з нього, і фізично і психологічно, явний тривожний стан у дитини спостерігався, внаслідок нервово виснаження та стресу, він тяжко переносив фізичні покарання і психологом рекомендовано роботу із психологом. Щодо ОСОБА_4 психолог встановила, що дівчинка важко перенесла розлучення батьків, мала запущеність у вихованні та рекомендувала роботу із психологом для корекції її стану. По приїзду матері у 2020 році до Служби у справах дітей дві години вмовляли дітей, проводили із ними співбесіду, вони зазначили, що будуть спілкуватися із матір`ю лише за відсутності її співмешканця. Так, обоє батьків самодостатні, мають житло і заробітки, мають можливості, однак діти висловили своє бажання жити із батьком. З урахуванням думки дітей Орган опіки і піклування надав відповідний висновок щодо спору. При спілкуванні із дітьми, без присутності батька, у дітей виявлено низький емоційний виклик до матері, з ними важко спілкуватися з даного питання, вони повідомили, що спілкуються із матір`ю по телефону, але мати сама майже не телефонує, зі слів хлопчика. При досліджені умов проживання дітей за місце проживання батька, встановлено, що батько матеріально забезпечений, у кожної дитини є гаджети, вони добре одягнені, взагалі високий рівень забезпечення дітей. Щодо спілкування дітей з іншими родичами діти не жалілися, а мама про це не повідомляла.

Третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району в судове засідання представника не направили, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, просили прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів дітей та надали висновок про визнання місця проживання дітей разом із батьком.

Орган опіки та піклування Ставищенської районної державної адміністрації Київської області, в судове засідання представника не направили, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, думку дітей, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 11.04.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2015 року, яке набрало законної сили 28.09.2015 року, було розірвано. Від спільного проживання вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2018 року, яке набрало законної сили 11.01.2019 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду - 03.09.2018 року і до повноліття дітей. Вказані обставини підтверджено матеріалами справи (том 1 а.с.10-15) та визнаються сторонами.

Також, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( том 1 а.с.27), вказана квартира належить їй на праві власності на підставі договору дарування квартири від 06.05.2019 року (том 1 а.с.16-17), що узгоджується з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1 а.с.18) та декларацією кандидата на посаду за 2019 рік ( том 1 а.с.19-22), з якої також вбачається, що позивач за звітний період отримала дохід з наступних джерел: Департамент агропромислового розвитку Запорізької обласної державної адміністрації - заробітна палата - 19900 грн.; Запорізький міський центр зайнятості - допомога по безробіттю - 52033 грн.; аліменти від ОСОБА_2 - 18885 грн.

З матеріалів справи (том 1 а.с.32,33), вбачається, що ОСОБА_1 01.06.2017 року одержала подяку голови Запорізької обласної державної адміністрації з нагоди Дня Конституції за сумлінну працю,високий професіоналізм, активну громадську позицію.

Згідно копії довідки ПрАТ «Запорізька кондитерська фабрика» від 25.05.2020 року за № 671 (том 1 а.с.23), ОСОБА_1 з 05.03.2020 року працює рецептурником 3 р. виробничого цеху № 3.

З довідок про реєстрацію місця проживання особи від 30.01.2020 року (а.с.26,27), вбачається, що діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ( том 1 а.с.61), фактично проживає у м. Біла Церква Київської області, з 2019 року на підставі договору оренди житлового приміщення укладено на один рік (том 1 а.с.88-89) за адресою: АДРЕСА_2 , а з серпня 2020 року за адресою: АДРЕСА_4 . Позивач з 11.08.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 1 а.с.66), за якою на підставі договору купівлі - продажу зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 та на земельну ділянку за вказаною адресою ( том 2 а.с.64,65).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Звертаючись до суду позивач просила захистити її порушене право з підстав, передбачених ст. 162 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, що кожен із батьків проживали окремо після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати разом із позивачем у м. Запоріжжя, а відповідач у м. Біла Церква, між батьками не було спору щодо місця проживання дітей та за згодою позивача діти проживали разом із батьком на період канікул, зокрема і на період зимових канікул 2019 - 2020 років вони поїхали до батька з дозволу матері та за власним бажанням.

Також, встановлено, що після закінчення канікул діти не повернулися до зареєстрованого місця проживання у м. Запоріжжі, а залишилися проживати із батьком в м. Біла Церква за їх бажанням, про що відповідач повідомив позивача.

Спір між батьками щодо місця проживання дітей виник у січні 2020 року, що підтверджується актами обстеження умов проживання, складеними 29.01.2020 року Службою (управлінням) у справах дітей відділу по Вознесенському району Запорізької міської ради та 25.02.2020 року Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради.

З акту обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 , складеного Службою (управлінням) у справах дітей відділу по Вознесенському району Запорізької міської ради 29.01.2020 року, складеного за заявою ОСОБА_1 (том 1 а.с.28-29), вбачається, що за вказаною адресою створені умови для проживання дітей та заявниця має намір звернутися до суду із позовною заявою щодо визначення місця проживання дітей разом із нею.

З акту обстеження умов проживання від 25.02.2020 року (том 1 а.с.90), затвердженого начальником Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, складеного за заявою ОСОБА_1 від 18.02.2020 року, з метою складення висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору між батьками про визначення місця проживання дітей, вбачається, що комісією було проведено обстеження умов проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що за вказано адресою створені належні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку дітей та в ході співбесіди з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що вони хочуть залишитися проживати з батьком в місті Біла Церква, а до матері повертатися не хочуть, тому що там їх б`є ОСОБА_9 , співмешканець матері.

Положення ст. 162 СК України покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі закону або рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, разом з тим, місце проживання малолітніх дітей із матір`ю не було попередньо визначено органом опіки та піклування або судом, а таке питання виникло у січні 2020 року, в зв`язку із чим позивач звернулася до Служби (управління) у справах дітей відділу по Вознесенському району Запорізької міської ради та 29.01.2020 року було складено акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У правових позиціях, викладених у постановах КЦС Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 201/17854/16-ц, від 26.11.2019 у справі № 241/402/19, від 03.07.2019 у справі № 757/68957/17-ц), зазначено, якщо місце проживання дитини не було попередньо визначено органом опіки та піклування або судом, вимоги про відібрання дитини на підставі статті 162 СК України є такими, що заявлені передчасно.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Встановлено, що станом на 13.01.2020 року (дата на яку на думку позивача відповідач мав повернути дітей за місцем їх реєстрації) малолітній ОСОБА_3 досяг 11 років, тому визначення місця його проживання відповідно до закону приймається з урахуванням його згоди, а малолітня ОСОБА_4 досягла 8 років, отже відповідно до закону її місце проживання визначається за згодою батьків. Так, вона не досягла такого віку, щоб надати свою згоду про визначення місця її проживання разом з одним із батьків, однак, ОСОБА_4 досягла такого віку та рівня розвитку, щоб висловити свою думку.

Малолітній ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що наразі навчається у ЗОШ № 18 та відвідує спортивну школу, проживає разом із батьком, дружиною батька, сестрою ОСОБА_4 та звідними братом і сестрою у будинку, в якому створені для життя усі умови. У кожного із дітей є окремі особисті речі, гаджети, все необхідне для навчання, окремі кімнати для хлопців і для дівчат. Раніше проживав із мамою у м. Запоріжжя, а потім переїхав до батька. Вони із сестрою самі вирішили спочатку на канікули до батька поїхати, а потім залишитися із ним жити постійно. Коли він проживав у м. Запоріжжі мама на нього уваги не звертала, співмешканець матері - ОСОБА_9 бив його лінійкою коли мати не бачила. Мама потім жаліла його, але такі випадки були не одноразові. У школі його ображали, мамі про це він не казав і вона ніколи не запитувала як у нього пройшов день та не цікавилася його навчанням. Він бажає жити із батьком.

Малолітня ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що наразі проживає із батьком у будинку, біля якого є великий двір, город, дві собаки. У будинку живуть двоє дорослих і 4 дітей, у них із братом є усе необхідне, окремі кімнати, у яких особисті меблі і речі. Вона навчається у ЗОШ № 18, дуже подобається, є друзі у школі і на вулиці. Раніше вона жила із мамою у м. Запоріжжі, потім тато забрав на канікули і вона із задоволенням поїхала, а до мами не захотіла повертатися жити. У м. Запоріжжі з ними жив мамин чоловік ОСОБА_9 , який бив їх із братом, а мама не завжди їх жаліла. У них були особисті речі, але не усі. Інколи мама забирала телефон і татко не міг додзвонитися до них із братом. У батька всього достатньо, ніхто не ображає, задоволена таким життям і бажає жити надалі із батьком. З того часу, як переїхали до батька, з мамою майже не спілкується, минулого року 2 рази, в цьому році один раз. У них із братом є особисті телефони, і вона останній раз телефонувала мамі особисто, татко не забороняє спілкуватися із мамою.

Психолог Білоцерківського центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Злагода» Коляда Наталія Володимирівна , яка з 01.09.2005 року працює в даному центрі на посаді психолога, пояснила, що під час заслуховування дімки дітей на них тиск не чинився,вони дали пояснення вільно. Вона із дітьми працювала у 2020 році, на запит щодо комфортного місця проживання дітей, телефонувала мамі, щоб вона приїхала для бесіди, однак остання повідомила, що проживає в м. Запоріжжя і не виявила бажання приїхати. Зі слів матері стало відомо, що ОСОБА_9 , її співмешканець, міг бити сина по руках та казала «А як же інакше його заставити робити уроки?». Діти почуваються у безпеці саме із батьком і виявили бажання залишитися із ним. Приходила на бесіду і друга дружина їх батька, вона теж член родини, вона їм допомагає з уроками, піклується про них, як мати. Дітям складно обирати між мамою і татом, але з батьком вони почуваються захищеними. Також, діти повідомили, що вони не обмежені у спілкуванні із мамою та іншими родичами. По завершенню роботи із дітьми нею було складено відповідний висновок, який передано до Служби у справах дітей. Звертає увагу на те, що у дітей, щодо яких було насилля, високий рівень тривоги, тому їм важливо почуватися захищеними. Діти люблять обох батьків, але в силу підвищеної тривоги не можуть бути поряд із мамою. ОСОБА_4 казала, що на неї кричали і вона не мала достатньої уваги з боку матері, наявна образа і недостатній захист з боку матері.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

У судовому засіданні було заслухано думку малолітніх: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які зазначили, що вони за власним бажанням залишилися після канікул проживати із батьком та заперечували повернення їх до матері.

Також, встановлено, що діти не повернулися до м. Запоріжжя 13.01.2020 року у зв`язку з тим, що з 27.12.2019 року до кінця січня 2020 року вони хворіли, перебували під наглядом батька та сімейного лікаря, що підтверджено належними, допустимими та достовірними письмовими доказами, які узгоджуються з поясненнями відповідача і дітей та показаннями свідків.

Так, з матеріалів справи, які згідно пояснень позивача їй направив відповідач вайбером (том 1 а.с. 34-40,205,206), вбачається, що 27.12.2019 року лікарем - терапевтом був оглянутий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що прибув з м. Запоріжжя, зі скаргами на малопродуктивний кашель, хворіє з 24.12.2019 року, йому було встановлено діагноз: ГРІ, гострий бронхіт і призначено лікування; 27.12.2019 року лікарем - терапевтом була оглянута ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що прибула з м. Запоріжжя, зі скаргами на кашель та нежить протягом тижня та їй встановлений діагноз: ГРІ, гострий бронхіт і призначено лікування. З витягів із амбулаторних карт дітей вбачається, що вони перебували під наглядом лікаря - терапевта, 17.01.2020 року був оглянутий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.01.2020 року та 22.01.2020 року була оглянута ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , висновок - ГРІ, лівобічна очагова пневмонія. Згідно консультативного висновку спеціаліста КНП БМР «МЦПМСД №2» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була оглянута кардіоревматологом, яким встановлено діагноз: ПМК І ст., проведено лікування та надані рекомендації щодо режиму харчування, контролю показників ОАК, ОАМ, вживання пробіотиків, вітамінів та інших ліків.

Встановлено, що 14.01.2020 року ОСОБА_2 уклав декларації з сімейним лікарем Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико - санітарної допомоги № 1» Короткою Іриною Ростиславівною щодо надання медичної допомоги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дала покази про те, що з серпня 2020 року є дружиною відповідача, з позивачем познайомилася на хрестинах 02.05.2015 року, ОСОБА_12 і ОСОБА_13 приїздили до неї в гості, діти гралися, відповідач контролював ситуацію і вони його слухалися. 26.12.2019 року вони із відповідачем забрали дітей до себе додому, ще за місяць відповідач запитав позивача про те, щоб забрати дітей на канікули і вона погодилася. Дітей забрали в неохайному стані, одягнених не по сезону, брудних, діти кашляли, тому 27.12.2019 року повели їх до лікаря, і виявили, що у них бронхіт та запалення легень. Також, у ОСОБА_4 виявили педикульоз. Вони із відповідачем лікували дітей, одягли по сезону. По завершенню канікул діти попросилися залишитися із батьком. Планові щеплення дітям не зробили у зв`язку із карантином, сімейний лікар поставив їх у чергу і сказав, що коли будуть доступні щеплення буде їх проводити. ОСОБА_4 кардіолога не відвідує, оскільки причин для цього не було, про те, що вона перебуває на обліку позивач не повідомила, а ОСОБА_4 сказала, що вона лише один раз була у кардіолога. До того, як забрати дітей, ОСОБА_4 казала батьку, що мама дає сироп і робить інгаляції, однак позивач не повідомила, з якого приводу вона лікує дітей. Після того, як діти почали жити із батьком, їм провели повне медичне обстеження, вони відвідують фіздиспансер і проходять усіх лікарів, кардіолога в тому числі. Відповідач любить дітей, поводиться з ними, як батько, запитує про їх стан здоров`я, про уроки, тренування, їх прогулянки. Діти їздять на велосипедах із друзями і вони з чоловіком контролюють їх, без дозволу і без старших дітей вони самі не підуть гуляти, а ігровий майданчик знаходить за 5 хвилин від будинку. Відповідач постійно відвідує збори у школі, в період карантину приймає участь в онлайн зборах, діти мають свої гаджети та на період карантину навчаються онлайн.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні дав покази про те, що позивача і відповідача знає з того часу, як вони усі навчалися в Аграрному університеті. З 2009 року з позивачем не бачилися, а з відповідачем зустрічаються часто, бувають один в одного в гостях. Відповідач надає дітям усе необхідне ( одяг, харчування, лікування, дозвілля, навчання, розвиток). У грудні 2019 року, коли відповідач забрав дітей до себе, він звернув увагу на ОСОБА_3 , дитина була одягнена в літній одяг, а ОСОБА_4 більше одягнена, але у неї був педикульоз. ОСОБА_4 тулилася до його дружини, видно було, що дитині не вистачає материнської любові, наразі вона називає дружину відповідача мамою ОСОБА_15 . Також, звернув увагу на те, що діти не відчували субординації, не мали відповідного виховання, а на даний час все змінилося у кращий бік. Сім`я відповідача та його родина разом із дітьми на усі свята та не залишають їх одних. У кожної дитини є свої меблі, одяг по сезону, гаджети. ОСОБА_3 йому розповідав, що у мами його годували напівфабрикатами, співмешканець матері бив його по руках та й інших частинах тіла. Діти просилися у батька залишитися із ним. У дітей наразі є сім`я, належне виховання, сезонний одяг, діти не хворіють. Відповідач, навіть коли діти жили із мамою, також їм купував одяг щоразу коли забирав на канікули. Діти самі йому розповідали, в якому одязі вони ходили і про те, що часто хворіли, коли жили із мамою. Відповідач із сім`єю проживає у приватному будинку, вони із дружиною виховують 4 дітей, у дівчаток окрема кімната і у хлопців також, діти мають власні шафи, столи, ліжка, діти забезпечені усім необхідним для навчання та розвитку, у будинку є усі побутові речі, будинок у належному стані та придатний до життя.

У судовому засіданні твердження позивача щодо викрадення відповідачем дітей не знайшли свого підтвердження, жодних доказів про прийняття Вознесенським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Запорізькій області рішення щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності не надано, крім того, позивач зазначила у позовній заяві, що вони з відповідачем спілкувалися засобами мобільного зв`язку та він повідомляв її про захворювання дітей та направляв результати їх медичного обстеження, які додані до позову.

Встановлено, що позивач станом на 03.02.2020 року (дата складення позовної заяви) була обізнана про місце проживання відповідача і дітей, 18.02.2020 року звернулася із завою до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради щодо проведення обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_2 , та 25.02.2020 року було складено відповідний акт обстеження умов проживання дітей, затверджений начальником Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради.

Таким чином, позивач мала можливість особисто забрати дітей до зареєстрованого місця проживання, однак таких дій не вчинила та з грудня 2019 року по даний час лише один раз приїздила до дітей з метою спілкування із ними, що відбулося за сприянням Служби у справах дітей, оскільки діти не виявляли бажання спілкуватися з нею за присутності її співмешканця, а не у зв`язку із вчиненням перешкод відповідачем, як стверджує позивач.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо негайно відібрання у ОСОБА_2 малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та повернення їх за попереднім місцем проживання, їх матері ОСОБА_1 , не підлягають до задоволення.

Щодо вимог про визнання місця проживання дітей разом із матір`ю суд враховує вище зазначене, а також виходить з наступного.

Ч. 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Ч. 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років та від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Частинами 1,2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків, на що неодноразово наголошував Верховний суд у правових висновках, зокрема у справах № 6-1945цс17 від 29.11.2017 року, № 487/2001/19-ц від 28.12.2020 року, № 542/1426/18 від 30.03.2021 року).

Судом встановлено, що як матір`ю у м. Запоріжжі, так і батьком у м. Біла Церква створені умови для проживання дітей, батьки мають стабільні доходи для забезпечення потреб дітей, характеризуються позитивно та в рівній мірі мають право на проживання дітей із кожним із них, разом з тим, виходячи з інтересів дітей та балансу між їх інтересами та правами батьків на виховання дітей й обов`язком батьків діяти в їх інтересах, враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання дітей та їх психологічний стан, суд дійшов висновку, що позов про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю не підлягає до задоволення.

Так, з акту обстеження умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 , складеного Службою (управлінням) у справах дітей відділу по Вознесенському району Запорізької міської ради 11.12.2020 року, на ухвалу суду (а.с.28-29), вбачається, що вказана квартира знаходиться на 2 поверсі 5-ти поверхового будинку, складається із 2 суміжних кімнат, кухні, коридору, суміжного санвузлу, балкону; обладнана меблями та побутовими приладами, санвузол на стадії закінчення ремонту, комунікації функціонують; для дітей виділена окрема кімната, в якій є місця для сну (2 ліжка), письмові столи, в наявності дитячі речі, взуття; за вказаною адресою проживають і мають постійне місце проживання: ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - не мешкає, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - дочка - не мешкає, ОСОБА_16 , 1979 року народження - співмешканець матері, не зареєстрований.

З акту обстеження умов проживання від 25.02.2020 року (том 1 а.с.90), затвердженого начальником Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, складеного за заявою ОСОБА_1 від 18.02.2020 року, з метою складення висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору між батьками про визначення місця проживання дітей, вбачається, що комісією було проведено обстеження умов проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що за даною адресою розташований одноповерховий приватний будинок загальною площею 106 кв.м., який орендують ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , а в подальшому мають намір його купити, який складається з чотирьох кімнат, кухні, коридору, вода та газ підведені, туалет біля будинку; умови проживання: кімнати затишні, чисто прибрані, обладнані як спальня, дві дитячі кімнати та вітальня, умебльовані відповідно до функціонального призначення, кухня умебльована кухонними меблями, укомплектована необхідною електропобутовою технікою, житло підтримується в належному санітарно - гігієнічному стані; для виховання та розвитку дітей створені такі умови: сім`я виховує чотирьох дітей, для яких виділені дві окремі кімнати, окремо для хлопчиків та оремо для дівчаток, для малолітніх виділені окремі спальні місця, є шафи для речей, письмовий стіл для занять, діти забезпечені всім необхідним для проживання та розвитку. В ході співбесіди з ОСОБА_2 та ОСОБА_11 стало відомо, що вони проживають однією сім`єю разом із малолітніми дітьми дружини ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Діти ОСОБА_2 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу батьків проживали із матір`ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , приїздили до них на зимові канікули 2019-2020 років і виявилося, що у дочки ОСОБА_4 педикульоз, діти були брудні, одяг малий і майже зношений, після завершення канікул діти відмовилися повертатися додому до матері, тому він звернувся до неї із проханням щоб діти проживали із ним, але мати дітей не погодилася. ОСОБА_19 залишив дітей проживати в своїй сім`ї та звернувся до суду для вирішення спору між ним та матір`ю про визначення місця проживання дітей. Згодом стало відомо, що мати дітей також, звернулася до суду з даного питання. ОСОБА_2 хоче щоб обоє дітей проживали із ним. Діти відвідують ЗОШ № 18, відвідують спортивні секції, добре ладнають із дітьми дружини. ОСОБА_2 повідомив, що він має достатній рівень матеріального забезпечення і спроможний забезпечити всі життєві потреби дітей. В ході співбесіди з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що вони хочуть залишитися проживати з батьком в місті Біла Церква, а до матері повертатися не хочуть, тому що там їх б`є ОСОБА_9 , співмешканець матері. Комісія зробила висновок: за вказано адресою створені належні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку дітей.

Позивач в обгрунтування вимог вказує на те, що відповідач не належним чином виконує батьківські обов`язки, не займається їх лікуванням та навчанням, тому місце проживання дітей має бути визначено із нею, в підтвердження чого надала довідки із Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 94, витяги з амбулаторних карт дітей та посилається на показання свідків.

Так, з довідок Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 94 від 16.01.2020 року (а.с.23-24), вбачається, що адміністрація школи підтвердила навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 5-А класі, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у 2-Б класі, та те, що протягом 2019 - 2020 навчального року їх батько не спілкувався з класним керівником, не відвідував батьківські збори, не брав участі в шкільному житті дітей.

Разом з тим, із доповідних записок вчителів Запорізької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 94 (том 2 а.с. 50-63), вбачається, що за період навчання у 5 класі даної школи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його мати - ОСОБА_1 не належним чином виконувала батьківські обов`язки, зарекомендувала себе з негативної сторони, відкрито конфліктувала з батьками учнів та інколи не сприймала зауважень вчителів, мати недостатньо приділяла уваги догляду та вихованню дитини. ОСОБА_3 має хороші здібності по вирішенню логічного мислення, пам`ять розвинена, приймав участь у конкурсі, однак відвідував школу у брудному одязі, часто не мав шкільного приладдя, дуже боявся отримати низький бал, був у психічно - пригніченому стані. Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період навчання у 2 класі даної школи досягла середнього рівня, добра і стримана, майже постійно перебувала у сумному настрої, через відносини у сім`ї, на що реагує гостро із болем, не впевнена у собі і має підвищену чутливість, часто відвідувала школу у брудному одязі та неохайною. Мати дівчинки - ОСОБА_1 відкрито конфліктує з батьками учнів та інколи не сприймає зауваження вчителів, не виконує з дитиною домашні творчі завдання, зовнішньому вигляду дитини не приділяє уваги. Батько дітей - ОСОБА_2 , що мешкає в іншому місті, цікавився успіхами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , брав їх на канікули до себе, після чого діти розповідали як чудово вони проводили час з батьком і сумують за ним, зв`язок із батьком підтримували по телефону.

З матеріалів справи (том 1 - а.с.30-31, 40, 196, 204) вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.10.2018 року по 02.11.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальній установі «Обласна інфекційна клінічна лікарня» з діагнозом: гостра кишкова інфекція не уточнена середньої тяжкості та інше, як пояснила у судовому засіданні позивача - син отримав отруєння молочними продуктами; 18.05.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведено обстеження у Медичному діагностичному центрі «ДИАСЕРВИС» з висновком: Єхоознаки ПМК 1 ст., митральної, трикуспідальної та пульмональної регурнітації 1 ст. та рекомендовано консультацію кардіолога; 30.05.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була оглянута кардіоревматологом КУМКЛ м. Запоріжжя, яким встановлено діагноз: ПМК І ст.

З копії амбулаторної карти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (том1 а.с.197-199), вбачається, що станом на 01.02.2019 року стан дитини був задовільний, скарг немає, діагноз: здоровий, виконано R-манту та 18.10.2019 року - R-манту.

З копії амбулаторної карти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( том 1 а.с.200-203) вбачається, що 14.08.2019 року дитині встановлено діагноз: ПМК І ст., 18.10.2019 року - скарг немає, стан задовільний, призначено R-манту, 27.08.2018 року - скарг немає, стан задовільний, можлива R-манту на 28.09.2018 року.

Свідок ОСОБА_20 дала покази про те, що вона знайома із позивачем з 1999 -2000 років, а з відповідачем з 2006 - 2007 років, вони разом навчалися в університеті і часто спілкувалися, а потім вона частіше бачилася із позивачем, оскільки відповідач працював. Вона заходила до позивача у гості, діти були завжди охайні, усе мали, позивач з ними гуляла, діти відвідували гуртки. Вона пам`ятає перший клас ОСОБА_4 , вона отримувала грамоти з гуртків, малювала і танцювала, а позивач шила їй костюми, робила з нею уроки. Вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_4 і відповідач не чинив їй перешкод у спілкуванні із дитиною. Відповідача з моменту переїзду позивача із дітьми до м. Запоріжжя не бачила, але вони спілкувалися в телефонному режимі. Відповідач приїздив до дітей, забирав їх до себе на канікули і привозив їх назад. З моменту переїзду дітей до батька у грудні 2019 року вона один раз розмовляла із ОСОБА_4 , однак наразі немає такого бажання з нею розмовляти, у зв`язку із тим, що розмова її дитини із Ритою була записана відповідачем, ніби її дитина сказала, що їй не подобається, що ОСОБА_4 проживає не з мамою, а з батьком. З даного приводу в березні 2020 року вона розмовляла із відповідачем і вони спокійно переговорили. Останній раз вона розмовляла із ОСОБА_4 восени 2020 року, діти нічого особливого не розповідали про те, як вони провели канікули, лише казали, що сиділи дома. Про дітей вона запитувала у відповідача по телефону, він сказав, що усе добре. Позивач це людина у русі, у пошуку, діти постійно були зайняті розвитком, вона добре за ними доглядала, постійно шукала підробітки для забезпечення дітей, у дітей була окрема кімната, у кожного свої меблі, забезпечені одягом, є іграшки. Відповідач працьовитий, активний, легко іде на контакт, нічого негативного про нього сказати не може.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні пояснила, що позивача знає з 2007 року, вони часто спілкуються, 1 раз на місяць буває у неї у гостях. Відповідача знає з 2007 року, однак бачила його один раз дуже давно, він заходив до неї на роботу. Позивач добре доглядала за дітьми, завжди приділяла їм увагу, відводила їх до школи і забирала додому, займалася із дітьми уроками в ігровій формі, діти завжди були одягнені по сезону та охайні. Позивач водила ОСОБА_4 на малювання, танці, плавання. ОСОБА_3 цікава дитина, він придивляється до людей, вибірковий, а при знайомих він відкрита дитина. Відповідач, в той час коли у дітей навчання і гуртки, був на роботі і заробляв гроші, тому дітьми займалася позивач. Відносини дітей із співмешканцем їх матері їй невідомі, але він позитивний чоловік і прийняв дітей, як своїх.

Таким чином, надані позивачем докази в повній мірі не узгоджуються для встановлення обставин, на які вона посилається у підтвердження вимог та вказані неї обставини спростовуються наданими відповідачем доказами (том 1 а.с. 34-40,205,206), згідно яких відповідач у період з грудня 2019 року по лютий 2020 року уклав декларації із сімейним лікарем, провів обстеження стану здоров`я дітей і забезпечив їх лікування, та показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які зазначені вище у рішенні.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.01.2020 року по теперішній час навчається у 5-Г класі Білоцерківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 18 Білоцерківської міської ради Київської області ( том 1 а.с.91), має позитивну характеристику ( том й а.с.93), також навчається в класі олімпійського резерву БЗШ № 18 при ДЮСШ № 1 в секції плавання, проживає з батьком у повній родині з рідними по батьку старшими сестрою і братом та рідною меншою сестрою, батьки приділяють достатньо уваги вихованню сина та турботою за нього, регулярно відвідують батьківські збори, хлопчик на внутрішньошкільному обліку не стоїть, шкідливих звичок не має. Малолітня - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 28.01.2020 року по теперішній час навчається у 2-Б класі Білоцерківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 18 Білоцерківської міської ради Київської області (том 1 а.с.91), має позитивну характеристику (том 1 а.с.92), ОСОБА_2 та ОСОБА_23 приділяють достатньо уваги вихованню ОСОБА_4 , систематично відвідують школу, спілкуються із класним керівником.

З рішення органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради від 25.08.2020 року за № 519 ( том 2 а.с.90-91), вбачається, що під час розгляду питання щодо вирішення спору між батьками про місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено, крім іншого, що в грудні 2019 року батько малолітніх, зі згоди їх матері, привіз дітей на зимові канікули до м. Біла Церква за своїм місцем проживання. Після закінчення канікул діти відмовилися повертатися до матері в м. Запоріжжя і виявили бажання проживати з батьком у м. Біла Церква. Батько малолітніх - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , займається підприємницькою діяльністю, зареєстрований як фізична особа підприємець і має достатній рівень матеріального забезпечення. Він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , а фактично проживає із сім`єю у приватному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_4 , який належить його дружині. У помешканні належні умови для проживання дітей. ОСОБА_19 перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 . Фактично подружжя проживають разом вже тривалий час. Вони спільно виховують дітей дружини від попереднього шлюбу ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а з кінця грудня 2019 року і дітей чоловіка від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати малолітніх ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно працевлаштована та має стабільне матеріальне становище. ОСОБА_26 зареєстрована та проживає в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом із співмешканцем. Житло належить їй на праві приватної власності. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, за даною адресою матір`ю створені умови для проживання дітей. ОСОБА_26 надала позитивну характеристику з місця роботи. Обоє батьків малолітніх надали документи, які підтверджують наявність їх самостійного заробітку. Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому виповнилося 11 років, досяг такого віку та рівня розвитку, щоб надати згоду, з ким із батьків він хоче проживати. 25.02.2020 року та 10.08.2020 року він надав заяви, в яких повідомив, що бажає проживати разом із батьком ОСОБА_2 . У зв`язку з розглядом даного спору з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була проведена психологічна, діагностична, та розвивальна робота в центрі соціально - психологічної реабілітації дітей «Злагода». Згідно з висновками практичного психолога центру ОСОБА_27 , затвердженим керівником закладу 10.03. 2020 року - « ОСОБА_3 вважає своєю сім`єю батька та рідну сестру, дружину батька та її дітей. Свою матір та вітчима хлопець теж враховує як сім`ю, але позначає, що з матір`ю у нього розрив, а з вітчимом конфлікт». На даний час малолітній навчається в Білоцерківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №18 Білоцерківської міської ради з 28.01.2020 року і характеризується позитивно. Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , якій виповнилося 8 років, не досягла такого віку, щоб надати свою згоду про визначення місця її проживання разом з одним із батьків, але вона досягла такого віку та рівня розвитку, щоб висловити свою думку. З нею була проведена бесіда в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради, в ході якої вона висловила бажання проживати разом із батьком і братом ОСОБА_3 . Згідно з висновками практичного психолога центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» Н.В. Коляди, затвердженим керівником закладу 10.03.2020 року - « ОСОБА_4 має прихильність до обох батьків, але на даний час виявила бажання проживати із татом (зі слів дитини)». На даний час малолітня навчається в Білоцерківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 18 Білоцерківської міської ради з 28.01. 2020 року і характеризується позитивно. В ході співбесіди, проведеної з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради 10.07.2020 року встановлено, то вони відмовляються провести літні канікули у матері в м. Запоріжжі, та хочуть в подальшому проживати з батьком. 12.08.2020 року дане питання розглядалося комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради у присутності батька дітей. Мати дітей надала заяву від 11.08.2020 року, в якій просила слухати дане питання без її участі. Заслухавши батька малолітніх, ознайомившись з матеріалами справи та документами, наданими батьками, взявши до уваги бажання обох дітей, комісія дійшла до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх батьком ОСОБА_2 , оскільки це є доцільним і таким, що відповідає інтересам дітей.

З рішення органу опіки та піклування по Вознесенському району районної адміністрації Запорізької міської ради від 06.07.2021 року за № 01-10/1732 ( а.с.243-244) вбачається, що під час розгляду питання щодо вирішення спору між батьками про місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням суду та рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей. ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені діти мають реєстрацію місця проживання за даною адресою. Відділом по Вознесенському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснено обстеження умов проживання матері дітей за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено,що квартира обладнана меблями та побутовими приладами, для дітей є окрема кімната з окремими ліжками, письмовими столами, є дитячі речі, взуття. Відповідно до довідок Запорізької загальноосвітньої школи №94 батько дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 протягом 2019-2020 навчального року не відвідував батьківські збори, не брав участі у шкільному житті дітей. Згідно з довідки ПрАТ «Запорізька кондитерська фабрика» ОСОБА_1 працює в зазначеній установі. Відповідно до характеристики КЗ ПК «Титан» ОСОБА_4 відвідувала студію декоративно-ужиткової творчості «Натхнення» до січня 2020 року. Мати постійно цікавилася успіхами дитини та її потребами для занять в студії. Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради обстеженні умови проживання батька дітей з дітьми за адресою: АДРЕСА_4 та встановлено, що в будинку наявні всі побутові зручності, підведена вода, газ, туалет та душ. Для дітей виділені кімнати з спальним місцем, шафами, письмовим столом. Діти забезпечені всім необхідним для проживання та розвитку. Також службою у справах дітей Білоцерківської міської ради з вказаними дітьми проведена бесіда. В результаті якої встановлено, що діти бажають проживати з батьком, в період проживання з матір`ю їх ображав її співмешканець. Батько дитини надав копію податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця. ОСОБА_2 з 11.08.2020 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 . Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї складеного Білоцерківським міським центром соціальних служб для сім`ї дітей та молоді встановлено, що у батька дітей батьківський потенціал на достатньому рівні. Відповідно до листа управління освіти і науки Білоцерківської міської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_3 навчаються в Білоцерківській загальноосвітній школі №18 з 28 січня 2020 року по теперішній час. Згідно з характеристикою Білоцерківської загальноосвітньої школи №18 батько дітей приділяє достатньо уваги вихованню, систематично відвідує школу, батьківські збори. Питання визначення місця проживання дітей розглядалось 24.06.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району. Батько дітей надав заяву, в якій просив провести засідання без його присутності врахувати думку дітей і визначити місце проживання з ним. Мати дітей під час засідання повідомила, що дітей в неї їх батько забрав в кінці 2019 року на зимові канікули до себе, проте, так і не повернув їй. Тому вона змушена була звернутися до суду з питання щодо повернення дітей та визначення їх місця проживання. Також підтвердила, що був випадок застосування сили її співмешканцем по відношенню до дитини з метою виховання. За результатами засідання, враховуючи наявні документи та пояснення, комісія дійшла висновку про доцільності визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 разом із батьком ОСОБА_2 , оскільки це є доцільним.

Отже, за результатом розгляду матеріалів щодо визначення місця проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради Київської області та орган опіки та піклування по Вознесенському району районної адміністрації Запорізької міської ради дійшли висновків про доцільність, і таким, що відповідає інтересам дітей, визначення місця проживання дітей разом із батьком ОСОБА_2 .

Вказані висновки узгоджуються з іншими матеріалами справи та показаннями свідків, не спростовані позивачем, є чинними, тому суд враховуючи встановлені обставини справи, діючи в інтересах дітей, дійшов висновку, що на даний час діти мають проживати разом із батьком, який створив умови для їх комфортного проживання та навчання, піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, з повагою відноситься до думки дітей, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відчувають себе у безпеці разом із батьком - ОСОБА_2 .

Положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 7, 141, 150, 153, 155, 160, 161,162 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, ст. 29 ЦК України, ст. 12, 76 - 82, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенському району (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Седова, 5), Орган опіки та піклування Ставищенської районної державної адміністрації Київської області (місцезнаходження: 09400, Київська область, смт. Ставище, вул. Сергія Цимбала, 35/1), Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради (місцезнаходження: Київська область, м. Біла Церква, вул. Першотравнева, 8), про відібрання та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.07.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко