ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/601/21 Номер провадження 22-ц/814/1634/21Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В. А. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 травня 2021 року (ухвалене суддею Бондарь В.А., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором б/н від 27.06.2008 року станом на 21.03.2021 року в загальному розмірі 36097,70 грн та судові витрати 2270 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 27.06.2008 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Вказує, що 27.06.2008 року Відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Вказує, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який вподальшому був збільшений до 15000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Разом з тим, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов Договору у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 21.03.2021 року має заборгованість у розмірі 36097,70 грн, яка складається з наступного: 27518,68 грн заборгованість за кредитом; 8579,02 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 травня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 518,68 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1 730,42 грн.

В іншій частині позову щодо стягнення заборгованості за відсотками -відмовлено.

З вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прохає скасувати рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 травня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення відсотків не звернув уваги на те, що в заяві підписаній Відповідачем зазначено базову процентну ставку 3% на місяць (36% річних) на залишок боргу. Крім заяви, Відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної карки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій також зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом 3% в місяць (36% річних). Отже, відповідач був належним чином ознайомлений з умовами щодо сплати відсотків. Тому місцевий суд, неправильно застосував до вказаних прравовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, та зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 27.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання банківських послуг. 27.06.2008 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що з умовами надання кредиту ознайомлений. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, відповідачу надано у користування кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000.00 грн. В разі непогашення клієнтом боргових зобов?язань за кредитом, клієнт сплачує проценти.

Згідно з наданим Банком розрахунком, відповідач станом на 21.03.2021 року має заборгованість перед банком в розмірі 36 097,70 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 27 518,68 грн, заборгованості за відсотками - 8 579,02 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов?язання виконати боржником обов?язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином з відповідача підлягає до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 27 518,68 грн.

Разом з цим місцевий суд зазначив, що у задоволенні вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у сумі 8 579,02 грн слід відмовити, оскільки, додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами договору, оскільки не підписані відповідачем.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості за тілом кредиту. Інші вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із їх безпідставністю.

Проте, з повністю з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 21.03.2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кредиту становила 27518,68 грн, з огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог банку в цій частині.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів, оскільки суд в цій частині не в повній мірі встановив дійсні обставини справи.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої останній погодився, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

В заяві підписаній Відповідачем зазначено базову процентну ставку 3% на місяць (36% річних) на залишок боргу.

Крім заяви, 27.06.2008 року Відповідачем також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної карки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», згідно якої останній своїм підписом засвідчив ознайомлення та згоду з умовами використання даного типу кредитної картки, а саме про отримання кредиту з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 3% в місяць, та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7% від заборгованості, але неменше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: ПЕНЯ = пеня 1+ пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору /30 нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн.в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 250,00 грн +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів комісій (а.с. 7).

Отже, відповідач був належним чином ознайомлений з умовами щодо сплати відсотків. Тому місцевий суд, неправильно застосував до вказаних прравовідносин висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, та зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася.

Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому.

Відповідач ОСОБА_1 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування відсотків.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо відсутності погодження розміру відсотків за користування кредитними коштами за порушення виконання зобов`язань за Договором б/н від 27.06.2008 року є помилковими та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язанняє його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/95/12 (провадження №14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Проте, позивачем при зверненні до суду не надано суду доказів щодо строку виконання зобов`язання з повернення кредиту, який видавався відповідачу, що позбавило суд можливості здійснити перевірку правильності нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами, тому при розгляді вказаної справи суд апеляційної інстанції виходе з наступного.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 27.06.2008 року вбачається, що починаючи з 27.06.2008 по 30.07.2010 відповідач повинен був повернути кредит та погасити відсотки за користування ним, тобто строк кредитування складає 25 місяців з моменту його укладення (щомісячний платіж 7%, який складається з 3% нарахування по процентах за користування кредитом та 4 % від взятого тіла кредиту, тобто для повного погашення тіла кредиту сторонами визначено 25 місяців).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 30.07.2010 року, тобто на момент закінчення строку виконання зобов`язання, позивачем було нараховано проценти в сумі 1838,41 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредиту у розмірі 1838,41 грн.

В іншій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки умовами договору укладеного між сторонами право позивача нараховувати проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування, не передбачено, а інших доводів на обґрунтування даних вимог позивачем не наведено.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок.

З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 травня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

При подачі позову Банком було сплачено 2270,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 3405,00 грн. Оскільки даною постановою позов банку задоволено частково та визначено до стягнення лише суму заборгованості у загальному розмірі 29357,09 грн (27 518,68 заборгованість за тілом кредиту; 1838,41 заборгованість за відсотками), то вимоги банку задоволено на 81,3%. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 4613,80 (5675*81,3%) грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 24 травня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором б/н від 27.06.2008 року в розмірі - 1838,41 (заборгованість за відсотками за користування кредитом).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку () «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 4613,80 (чотири тисячі шістсот тринадцять) гривень 80 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 23 липня 2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін_______________ Л.М. Хіль