Справа № 266/5260/20
Провадження № 2/266/224/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Іванця О.Д.,

за участю: секретарів судових засідань Новак О.В. та Сологуб Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що перебувала у шлюбі із відповідачем з 15.10.2010 року, спільним подружнім життям сторони проживали до серпня 2015 року. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.05.2016 року, судова справ №266/1418/16-ц, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька ОСОБА_4 мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Донька навчається у санаторній школі для послаблених дітей, додатково займається з репетитором, якого оплачує позивачка. Відповідач працює офіційно директором філії у ТОВ торгова фірма «ОПТ Ритейл» та отримує регулярний дохід, також займається підприємницькою діяльністю. Відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним та отримує дохід, має у власності нерухоме майно, транспортні засоби. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 500,00 грн. щомісячно з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.11.2020 року за вказаним позовом було відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін у судове засідання.

11.12.2020 року відповідачем ОСОБА_2 було надано письмовий відзив на пред`явлений позов, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме погодився зі сплатою аліментів на доньку в розмірі ј частки своїх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначив, що має стабільну роботу та офіційну заробітну плату, яка виплачується щомісячно та регулярно. Наявна заробітна плата відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, який зазначено позивачем, бо її розмір є меншим ніж зазначено позивачем у позовних вимогах. Відповідач зазначив, що за усною згодою з позивачем сплачує аліменти на користь доньки щомісяця в розмірі 1500 грн., несе додаткові витрати на утримання доньки, а також кожні вихідні та святкові дні донька мешкає у відповідача. Просив задовольнити позовні вимоги позивача частково, стягнути з нього аліменти на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі ј від всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня винесення судового рішення у справі та до досягнення повноліття. Також просив стягнути з нього на користь позивача додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 200 грн. щомісячно на придбання ліків.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Іванова Т.В., діюча на підставі ордеру, у судове засідання з`явилась, підтвердила позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву,зазначила що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на дитину у твердій грошовій сумі, зазначеній у позовних вимогах. Просила задовольнити позов частково, а саме стягнути з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі ј від всіх доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня винесення судового рішення у справі та до досягнення повноліття.

Вислухавши позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що 15.10.2010 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №454. Після реєстрації шлюбу дружиною обрано прізвище ОСОБА_6 .(а.с.20)

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.12.2012 року, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. (а.с.11)

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.05.2016 року шлюб між сторонами розірвано.(а.с.17).

Згідно зібраних судом та наданих сторонами доказів щодо матеріального стану відповідача на доводи, зазначені позивачем у позовній заяві встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює у ТОВ «ВентаРітейл» на посаді менеджера з питань регіонального розвитку, отримуючи заробітну плату, зокрема за період часу з січня 2020 року по листопад 2020 року в розмірі від 3984,75 грн. до 4266,50 грн. щомісячно, тим самим має стабільний заробіток. Інших джерел доходу відповідача не встановлено. Об`єктами нерухомого майна не володіє, транспортні засоби на ім`я відповідача в період часу з 01.09.2015 року не реєструвалися. Регулярно спілкується з донькою, яка періодично (у вихідні та святкові дні) мешкає за місцем проживання батька. Відповідач приймає участь в утриманні дитини шляхом систематичного надання матеріальної допомоги. Судом встановлений факт відсутності у відповідача можливості надавати дитині утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн., про яке просить позивач.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину визначається судом.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Будь-якими належними, достатніми, допустимими доказами, як це передбаченого ст. ст. 71-81 ЦПК України, позивачем не доведено, що відповідач має не постійний, мінливий дохід, у той же час сторонами та наявними доказами доведено, що відповідач офіційно працевлаштований у ТОВ «ВентаРітейл» на посаді менеджера з питань регіонального розвитку, що свідчить про отримання ним стабільного доходу, що свідчить про доцільність у цьому випадку стягнення аліментів з частки від його доходу (заробітку), а не у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів у частці від доходу, з урахуванням спільного обов`язку батьків утримувати дитину, враховуючи приписи ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2021рік», у достатній мірі забезпечить виконання вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст. 150, 182 СК України.

Визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що належним розміром аліментів на дитину є 1/4 частини доходу відповідача, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. Тому проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов ОСОБА_1 , що поданий в інтересах малолітньої дитини, яка на даний час проживає разом із матір`ю, підлягає частковому задоволенню, суд ураховує право позивача щодо примусового стягнення аліментів в судовому порядку, та присуджує відповідачу до сплати аліменти на ім`я позивача на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.10.2020 року, тобто дня подання позовної заяви, та до повноліття дитини.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 гривень.

Керуючись ст. ст. 180, 12, 191, 199 СК України, ст. ст. 3, 12, 13, 7680, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованийза адресою: АДРЕСА_1 (фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ), аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.10.2020 року та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тесту рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі Судова влада України http://pr.dn.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.

Суддя Іванець О. Д.