Провадження № 22-ц/801/232/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 рокуСправа № 127/23874/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

за участі секретаря Ліннік Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, правонаступником якого є Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Вінницької філії Державного підприємства "СЕТАМ", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на автомобіль, визнання недійсними електронних торгів та протоколу проведення торгів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 06 листопада 2020 року в м. Вінниці суддею цього суду Антонюком В. В., зі складанням його повного тексту 12 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Центральний ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області), Вінницької філії Державного підприємства "СЕТАМ" (далі - ВФ ДП «СЕТАМ»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на автомобіль, визнання недійсними електронних торгів та протоколу проведення торгів, мотивуючи його тим, що 04 травня 1955 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , який 22 липня 2008 року придбав автомобіль Ssang Yong Action, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 .

27 листопада 2017 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Маліновською Ю. М. (далі - державний виконавець) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55249227 з виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/6025/14-ц від 28 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» коштів в сумі 139 409,57 грн. Водночас, 27 листопада 2017 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а 21 березня 2018 року - постанову про розшук майна боржника, а саме: автомобіля Ssang Yong Action, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 .

20 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було описано та накладено арешт на вказаний автомобіль.

21 травня 2019 року Центральним ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області було здійснено заявку на реалізацію арештованого майна у виконавчому провадженні № 55249227, а відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 422459 від 30 травня 2019 року автомобіль Ssang Yong Action, 2008 року випуску, було продано на електронних торгах, проведених ДП «СЕТАМ».

Пославшись, зокрема на те, що боржник у виконавчому провадженні є чоловік позивача - ОСОБА_2 , а державним виконавцем не перевірено, що автомобіль Ssang Yong Action, 2008 року випуску, відповідно до положень ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину цього автомобіля, визнати недійсним протокол проведення електронних торгів № 422459 від 30 травня 2019 року та визнати недійсними електронні торги, проведені 30 липня 2019 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням позивач, пославшись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначив, що оскаржуване позивачем рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року призначено справу до розгляду на 16 лютого 2021 року, проте 15 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням у відпустці (т. 3, а. с. 87-92), яке судом задоволено та відкладено розгляд справи на 02 березня 2021 року.

01 березня 2021 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Шиманським В. М. подано клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 02 березня 2021 року, у зв`язку з захворюванням представника на коронавірус Covid-19, на підтвердження чого надано довідку від 19 лютого 2021 року (т. 3, а. с. 117-119). Вказане клопотання судом задоволено та відкладено розгляд справи на 16 березня 2021 року, проте 15 березня 2021 року адвокатом Шиманським В. М. знову подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його інфікуванням коронавірусом Covid-19, на підтвердження чого надано аналіз крові № 14 від 11 березня 2021 року, у якому зазначено про наявність антитіл IgG до коронавірусу SARS-CoV-2.

Апеляційний суд вважає, що у вказаному клопотанні від 15 березня 2021 року адвокатом не наведено обґрунтованих причин, з яких він не може з`явитися в судове засідання, оскільки відповідно до офіційної інформації Міністерства охорони здоров`я України антитіла IgG до коронавірусу SARS-CoV-2 визначають можливість того, що особа вже перенесли захворювання та отримала набутий імунітет. За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката Шиманського В. М. про відкладення розгляду справи.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України № 196 від 23 квітня 2020 затверджено «Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду», положеннями якого передбачена можливість для учасників справи брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Проте, адвокат Шиманський В. М. правом взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не скористався, заяву, у передбаченому ст. 212 ЦПК України порядку, не подавав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не була позбавлена можливості з`явитися в судові засідання, призначенні в суді апеляційної інстанції, проте у жодне з таких засідань не з`явилась, про причини неявки суду не повідомляла, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. Водночас, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами, та обов`язку позивача (апелянта), як ініціатора судового розгляду, належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи, ОСОБА_1 також не була позбавлена можливості звернутися за правовою допомогою до будь-якого іншого адвоката з метою представництва її інтересів під час апеляційного розгляду цієї справи.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повній мірі, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов вірного висновку по суті спору, проте вказаних вимог процесуального закону в повній мірі не дотримався з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04 травня 1995 року уклали шлюб (т. 1, а. с. 7)

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_2 22 липня 2008 року придбав автомобіль Ssang Yong Action, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 8).

28 квітня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі №127/6025/14-ц видано виконавчий лист на виконання рішення цього суду від 28 січня 2015 року про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_2 та з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 24 липня 2008 року в розмірі 14 870,16 доларів США 16 центів, що за курсом НБУ станом на 13 квітня 2014 року становить 138 029,28 грн (т. 2, а. с. 37).

З рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 січня 2015 року вбачається (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/42470555), що 24 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - з 21 грудня 2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 219283 від 24 липня 2008 року. Пунктом 1.4 цього договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Згідно з пунктом 1.3 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному обсязі.

У п. 2.1 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (т. 2, а. с. 40-44) зазначено, що у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі позичальника за договором надається порука ОСОБА_1 , згідно договору поруки № 219283 від 24 липня 2008 року, а також позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне рухоме майно, а саме: автомобіль Ssang Yong Action, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2016 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відносно ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у справі за № 127/6025/14-ц (т. 2, а. с. 38).

27 листопада 2017 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Маліновською Ю. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55249227 з виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/6025/14-ц від 28 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» коштів в сумі 139 409,57 грн (т. 1, а. с. 9).

27 листопада 2017 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Маліновською Ю. М. винесено постанову про арешт майна боржника (т. 1, а. с. 10).

21 березня 2018 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Маліновською Ю. М. винесено постанову про розшук майна боржника, а саме: автомобіля Ssang Yong Action, 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 11).

20 лютого 2019 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Маліновською Ю.М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на транспортний засіб Ssang Yong Action, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 (т. 1, а. с. 12-13).

21 травня 2019 року Центральним ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області було здійснено заявку на реалізацію арештованого майна у виконавчому провадженні № 55249227 (т. 1, а. с. 14).

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 422459 від 30 липня 2019 року автомобіль Ssang Yong Action, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 реалізовано за 88454, 00 грн (т. 1, а. с. 15).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження).

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 477/653/17 (провадження № 61-25848св18) вказано, що: «стаття 578 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Як встановлено вище, при укладенні іпотечного договору 06 квітня 2007 року ОСОБА_2 надала у належній формі згоду на передачу жилого будинку її колишнім чоловіком ОСОБА_3 в іпотеку ПАТ «Мегабанк». З 16 вересня 2013 року вона була зберігачем майна на підставі акта державного виконавця про опис і арешт майна, який містив посилання про передачу майна на реалізацію. З моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання за нею права власності на 1/2 частку жилого будинку ОСОБА_2 за здійсненням державної реєстрації вказаного права не зверталася. Про визнання за нею права власності на частину будинку ОСОБА_2 не повідомляла ні іпотекодержателя, ні державного виконавця, ні ДП «Сетам». Апеляційним судом також встановлено, що неповідомлення ОСОБА_2 про проведення електронних торгів не вплинуло на їх результат, порушень прав ОСОБА_2 при проведені торгів не встановлено. На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що реалізація іпотечного майна відбулася у порядку та у спосіб, передбачений нормами матеріального права, тому відсутні правові підстави для визнання їх недійсними».

На підставі викладеного вище та встановлених у справі обставин, зокрема забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу порукою ОСОБА_1 , передачі в заставу спірного автомобіля, реалізованого в подальшому на електронних торгах, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю підстав вважати, що примусова реалізація майна шляхом його продажу на прилюдних торгах призвела порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 на належну їй частку в спільному майні подружжя.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, проте наведених вище норм матеріального права і висновків, викладених в постановах Верховного Суду, не врахував, та помилково відмовив у задоволені позовних вимог у зв`язку з недоведеністю ОСОБА_1 порушення вимог Порядку про проведення електронних торгів, які вплинули на результати торгів, та передчасністю звернення до суду з цим позовом, оскільки дії державного виконавця з підготовки та передачі майна на реалізацію позивачем не оскаржувались.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Отже, поділ спільного майна не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та інший співвласник майна, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, коли такий поділ майна направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника та порушення майнових інтересів кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18).

Доводи апеляційної скарги про те, що під час підготовки до проведення торгів державним виконавцем не було встановлено частку майна боржника у спірному майні, що є спільною сумісною власністю подружжя, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками у справі про стягнення з них на користь банку суми боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом та пені за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 24 липня 2008 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог, проте неправильно застосував норми матеріального права, отже рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

Т. М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 16 березня 2021 року.