Справа № 461/1180/20
Провадження № 2/461/974/21
УХВАЛА

17.03.2021 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі судді Стрельбицького В.В., розглянувши та вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Україна через Міністерство юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Державна казначейська служба України про невиконання обов`язку Державою Україна та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Держави Україна через Міністерство юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Державна казначейська служба України про невиконання обов`язку Державою Україна та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, з підстав викладених у позовній заяві.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року підвідомчість даного спору визначено за судом загальної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статтею 28 Цивільного процесуального кодексу України визначено виключний перелік справ, підсудність у яких визначаться за вибором позивача, а саме:

1. Позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

2. Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

3. Позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

4. Позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

5. Позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

6. Позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

7. Позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

8. Позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

9. Позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

10. Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

11. Позови про відшкодування шкоди, заподіяної зіткненням суден, а також про стягнення сум винагороди за рятування на морі, можуть пред`являтися також за місцезнаходженням судна відповідача або порту реєстрації судна.

12. Позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

13. Позови Міністерства юстиції України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в інтересах і за довіреністю позивача, який не має в Україні зареєстрованого місця проживання чи перебування, можуть також пред`являтися за місцезнаходженням міністерства або його територіальних органів.

14. Позови про відшкодування збитків, спричинених заходами забезпечення позову, можуть пред`являтися також за місцем застосування заходів забезпечення позову (до суду, який застосував відповідні заходи).

15. Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

16. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

17. Позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.

У позовній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 предметом судового розгляду визначають спричинення їм шкоди внаслідок тривалого невиконання рішення суду та відшкодування грошових збитків (шкоди) заподіяних (ої) Державою Україна в особі органу державної влади - Міністерство юстиції України за невиконання рішення суду.

Покликаючись на ст.ст.55,56,92,129,64,22-24,3,8,9 Конституції України, ст.6,8,13, Конвенції про права людини і основоположних свобод, ст. ст. 5,9,10,12, 15,16,17,22,23,25 Конвенції про права осіб з інвалідністю, ст. ст. 160, 167,195,196, п. З ст. 198, п.4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, ст. 1, 13.18,259 ЦПК України, ст.23,11,13,15,16, 1167, 1173, 1174, 509 ЦК України, Постанову Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ЗУ «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», ЗУ «Про захист права споживачів», ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ЗУ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» позивачі просять суд зобов`язати Державну казначейську службу України нарахувати та виплатити позивачам моральну компенсацію в сумі 350 000 гривень за порушення строку виконання рішення Галицького районного суду м. Львова справа №2-446/11 від 9 вересня 2011 року за особливо довге невиконання рішення суду, що призвело до прямої дискримінації громадян та осіб з інвалідністю та не виконання ст.9 Конвенції про права осіб з інвалідністю, а також матеріальну компенсацію в сумі 39512,21 грн.

Виходячи з вищенаведених положень ЦПК України, підстави для застосування у даній справі правил альтернативної підсудності відсутні.

З огляду на визначені Цивільним процесуальним кодексом України принципи територіальної юрисдикції, враховуючи предмет позову відшкодування моральної та матеріальної шкоди спричиненої тривалим невиконанням рішення суду, оскільки позов пред`явлений позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідача Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, адреса місцезнаходження якого: вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, тобто Печерський район м. Києва, до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні правила підсудності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Принципами закріпленими у статті 6 Конвенції, зокрема є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, а воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Суд відзначає, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», вказано, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, оскільки сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення дотримання правил підсудності, реалізації права позивачів на доступ до правосуддя та справедливий судовий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, приходжу до висновку, що дана справа не підсудна Галицькому районному суду м. Львова, оскільки належить до територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва за місцем знаходження відповідача, а тому позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави Україна через Міністерство юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід передати для розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст.ст. 27, 31 ЦПК України,

постановив:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Держави Україна через Міністерство юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Державна казначейська служба України про невиконання обов`язку Державою Україна та відшкодування матеріальної та моральної шкоди передати на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 17 березня 2021 року.

Суддя Стрельбицький В.В.