Справа № 544/1699/19
пров. № 2-др/544/1/21
11 березня 2021 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Ощинської Ю.О.,
за участі секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Пирятин по вул. Ярмарковій, 17, заяву заявника (боржника) ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Пирятинський районний відділ державні виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнавання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,
03 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява заявника (боржника) ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення. Зазначає, що вимоги заявника ухвалою Пирятинського районного суду були задоволені, при цьому заявник сплатив судовий збір та поніс витрати на професійну правничу допомогу. При ухваленні рішення, суд не вирішив питання про розподіл судових витрат, у зв`язку з чим просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з стягувача на користь заявника (боржника) понесені ним витрати.
11.03.2021 від представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Івасина О.Р. надійшло заперечення щодо ухвалення додаткової ухвали з приводу стягнення з його довірителя на користь заявника (боржника) ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу. Представник просить суд відмовити у задоволенні клопотання та постановленні додаткової ухвали з підстав викладених в останній.
Суд не вбачає необхідності виклику сторін, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного.
Заявлені вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зі змісту ухвали суду від 26.02.2021 вбачається, що судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами в частині сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
03.03.2021 представником заявника (боржника) ОСОБА_1 подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, судом встановлено, що строки подачі представником заявника (боржника) заяви про розподіл судових витрат між сторонами в частині сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу не порушено.
Згідно пункту 2 частини 3 статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат в додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно роз`яснень, наданих у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до положення частини 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно положення пункту 13 частини 3 статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки в матеріалах справи містяться достатні дані для вирішення питання щодо стягнення судових витрат, суд вирішив постановити додаткову ухвалу.
Так, при зверненні з заявою до суду заявником сплачено судовий збір в розмірі 456 грн., що підтверджується квитанцією №11-9213056/С від 11.01.2021 (а.с. 24).
Встановлено, що ОСОБА_1 21.01.2021 уклав з адвокатом Ковтуном М.В. Договір № 2 про надання правової допомоги (а.с. 138).
Згідно пункту 1.1. вказаного договору адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу Клієнту у цивільному провадженні за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Пирятинський районний відділ державні виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнавання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. За умовами Договору Клієнт зобов`язаний оплачувати послуги Адвоката.
Відповідно до укладеного Додатку до договору № 2 від 21.01.2021 сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання Адвокатом правопоої допомоги у розмірі 3500 грн. (а.с. 140).
Заявником (боржник) ОСОБА_1 за надані послуги адвоката сплачено винагороду в сумі 5000 грн (оформлення заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню 1500 грн, підготовка заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи 500 грн та участь у судових засіданнях 3000 грн), що підтверджується розрахунком витрат на правничу допомогу від 02.03.2021, квитанціями № 22/12 від 22.12.2020 та № 21/01 від 21.01.2021 наданих до договору № 2 про надання правничої допомоги від 21.01.201 та додатком до даного договору від 21.01.2021 (а.с. 121-126).
Відповідно до приписів ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також, відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.
У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи викладене, з урахуванням того, що вимоги заявника (боржника) ОСОБА_1 задоволені, з стягувача ОСОБА_2 на користь заявника (божника) підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при подачі позову до суду у розмірі 456 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 270 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Заяву заявника (боржника) ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Пирятинський районний відділ державні виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнавання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Ухвалити додаткову ухвалу по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Пирятинський районний відділ державні виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнавання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 456 (чотириста п`ятдесят шість) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Пирятинський районний суд Полтавської області.
Заявник (боржник): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, паспорт НОМЕР_1 , виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 22.04.1996, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
Стягувач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .
Суддя Ю.О. Ощинська