Справа № 350/1153/21
Провадження № 2/350/424/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Максимів І.В. дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про захист прав споживачів та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», місцезнаходження: м Київ, проспект Героїв Сталінграду, 4, корпус 6а, про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування у розмірі 130000 гривень.

Предмет та підстави позову стягнення матеріальної шкоди, завданої майну позивача під час ДТП.

Під час визначення підсудності справи за позовом ОСОБА_1 суддею встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив суд захистити його права як споживача, посилаючись на те, що він є споживачем послуг за договором страхування, хоча і не є стороною цього договору.

Згідно з статтею 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 ЦК України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до пункту 22 статті 1 цього ж Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів та з урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

На підставі викладеного, можна зробити висновок що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» - загальними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-126цс14.

Крім того, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом як потерпілий у ДТП, у позовній заяві вказав, що договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів було укладено між відповідачем Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_2 , особою винною у ДТП.

Отже, Закон України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, які виникли між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» та ОСОБА_1 .

Оскільки позивач не є стороною вищевказаного договору та споживачем послуг, а Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачем і виробником, виконавцем, продавцем під час продажу товарів (виконання робіт, надання послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики, тому право на відшкодування матеріальної шкоди та отримання страхового відшкодування у останнього виникло на підставі норм ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, для визначення підсудності справи не застосовується ч. 5 ст. 28 ЦПК України щодо підсудності цивільних справ за позовами споживачів. Зазначена правова позиція підтримується Верховним Судом (постанова від 17 квітня 2019 року по справі № 212/1101/18).

З огляду на наведене, приходжу до висновку, що позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування матеріальної шкоди та виплати страхового відшкодування.

Згідно з ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Місцезнаходженням відповідача за даними ЄДРПОУ є м Київ, проспект Героїв Сталінграду, 4, корпус 6а.

Відповідно до ч. 6 ст 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Суддею встановлено, що місцем заподіяння шкоди є перехрестя вулиць Незалежності - Хриплинська у м. Івано-Франківську, що територіально відноситься до Івано-Франківського міського суду.

Враховуючи викладене, а також територіальну наближеність суду до місця поживання позивача, суддя вважає за доцільне передати матеріали зазначеного цивільного позову за підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст. 28, 31, 187 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування матеріальної шкоди та виплати страхового відшкодування, передати на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії у порядку, встановленому ст. 354 та п. 8 та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя І.В. Максимів