ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року

м. Харків

справа № 630/110/21

провадження № 22-ц/818/2874/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесникова О.О.

сторони справи:

позивач Люботинська міська рада Харківської області

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові апеляційну скаргу Люботинської міської ради Харківської області на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 16 лютого 2021 року, постановлену суддею Зінченко О.В.,

у справі за позовом Люботинської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Люботинська міська рада Харківської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Ухвалою Люботинського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2021 у відкритті провадження у справі відмовлено з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник Люботинської міської ради Харківської області просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та зазначає, що рада зверталась з позовом до громадянки ОСОБА_1 , як до фізичної особи, а не суб`єкта підприємницької діяльності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої керувався п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України й виходив із того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захистуналежить виключно позивачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір не підлягає розгляду за правилами ЦПК України, оскільки спір виник із здійснення господарської діяльності.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором укладеним з громадянкою ОСОБА_1 як до фізичної особи.

З матеріалів справи не вбачається, що між сторонами є господарські чи корпоративні правовідносини або спори.

Крім того, Договір №31 від 23.06.2017 року про добровільне відшкодування міській раді щомісячного доходу внаслідок використання земельної ділянки укладений з ОСОБА_1 як фізичною особою.

Посилання суду на те, що з акту про визначення збитків (неодержаного доходу) власнику вбачається, що земельна ділянка в користуванні суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 в комерційних цілях.

Судова колегія звертає увагу на те, що підставою звернення до суду є стягнення заборгованості за договором про добровільне відшкодування неодержаного доходу внаслідок використання земельної ділянки.

Аналіз тексту договору №31 від 23.06.2017, укладений між сторонами дає підстави вважати, що він укладений Головою Люботинської міської ради з фізичною особою ОСОБА_1 ..

За умовами цього договору ОСОБА_1 зобов`язалась сплачувати грошові кошти кожного місяця на рахунок позивача. Вирішуючи питання про предметну підсудність необхідно виходити з того хто є сторонами договору на підставі якого виникли правовідносини.

До того ж, визнавши, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства суд не пересвідчився у тому, чи є ОСОБА_1 на час розгляду питання суб`єктом господарської діяльності та чи може вона бути стороною у господарському процесі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства є передчасним.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково застосував положення п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Згідно п.7 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Люботинської міської ради Харківської області - задовольнити.

Ухвалу Люботинського міського суду міста Харкова від 16 лютого 2021 року скасувати.

Цивільну справу №630/110/21 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.М.Хорошевський

Судді І.В.Бурлака

А.В.Котелевець

повний текст постанови

складено 19 липня 2021 року