Справа № 650/1096/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року Високопільський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дамчука О.О.

при секретареві Миценко О.Г.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Високопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 22.05.2020 року влаштувався на роботу до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на посаду підсобного робітника в пансіонаті «Оксамит», що знаходиться в с. Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області, де працював з 22.05.2020 року по 21.06.2020 року. Роботу знайшов за об`явою в Інтернеті. Уклавши усний трудовий договір з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , останньою було визначено коло трудових функціональних обов`язків, до яких крім виконання обов`язків підсобного робітника, були включені функції електрика: заміна та ремонт електричних розеток, плафонів та ламп, перевірка справності електропроводки; маляра: фарбування приміщень, прибудов, щитків, дверей, цементування тріщин; майстра по газу: підключення газових балонів; сантехніка, столяра. Кожного дня, від відповідача та від адміністратора пансіонату «Оксамит» ОСОБА_4 , позивач отримував письмові вказівки з описом трудових обов`язків, які повинен виконати за день. Роботодавець ОСОБА_3 , встановила робочий час який тривав 14 годин, а саме - з 6.00 години ранку до 20.00 години вечора. Згідно з умовами трудового договору, відповідач зобов`язалася спочатку сплачувати заробітну плату у розмірі 8000,00 грн. щомісяця, а потім пообіцяла збільшити заробітну плату до 10000,00 гривень, крім цього гарантувала забезпечення безоплатного харчування. 21.06.2020 року позивач звільнився з роботи, так як умови оплати праці його не влаштовували, загальну суму заробітної плати, яку позивач отримав від відповідача за місяць склала 6500,00 грн., тоді як по домовленості відповідач повинна була виплатити заробітну плату у розмірі 10000,00 грн. Просить встановити факт трудових відносин ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (реєстраційний номер платника єдиного внеску: 21/07- П2049) та роботи на посаді підсобного робітника у пансіонаті «Оксамит» в с. Генічеська Гірка, Генічеського району Херсонської області в період з 22.05.2020 року по 21.06.2020 року включно. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер платника єдиного внеску: 21/07-П2049) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі з урахуванням доплати за роботу у вихідні дні, роботу в надурочний час у розмірі 26750,00 грн. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер платника єдиного внеску: 21/07-П2049) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 2000,00 (дві тисячі гривень 00 коп.);

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, додатково пояснивши, що під час влаштування на роботу трудову книжку та інші документи необхідні для влаштування на роботу не надавав та угоди в письмовому вигляді не укладав, оскільки стаж йому не потрібний так як являється пенсіонером та отримує пенсію, а хотів лише заробити до пенсії. За фахом був електриком та має відповідний диплом, але його також відповідачу не надавав. З 22.05.2020 року приступив до роботи та за місяць разом з ОСОБА_4 виконав ту роботу, яку повинен був виконати за два місяці (роботи по електриці, фарбування будинків, прибирання території тощо) та звернувся з проханням підняти заробітну плату, але було відмовлено, враховуючи, що працював з шостої години ранку до восьмої години вечора, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду з дійсним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_2 неодноразово телефонував їй з приводу роботи та запитував, чи можливо посилитися на базі відпочинку та займатися таксуванням, оскільки у нього є власний автомобіль. Приїхавши на базу відпочинку, позивач був зареєстрований, як відпочиваючий, про що було зроблений відповідний запис до журналу реєстрації відпочиваючих та сплачено за останнього податок.

Позивач приїхав на власному автомобілі, який був обладнаний ознаками таксі, а саме шашечки на даху транспортного засобу, останній залишив свій номер мобільного для повідомлення відпочиваючим, які бажають скористатися послугами таксі, також залишив свій мобільний у магазині, який перебував на території пансіонату. Через деякий час його автомобіль почав ламатися та він перестав платити за житло, почав поводити себе неадекватно, погрожував відповідачу, хоча остання допомагала йому направлявши людей, яким необхідні були послуги таксі також з магазину йому телефонували та допомагали клієнтами для перевезення.

Що стосується наданих позивачем письмових вказівок на виконання певних робіт, свідок пояснила, що вказані записки залишали зовсім другій особі, а саме ОСОБА_5 , який допомагав по господарським справам на території пансіонату за домовленістю та якому була надана кімната поряд з кімнатою позивача. Вказані записки залишали на столику біля кімнати останнього, але позивач скористався та викрав дані записки та вказує, що вони адресовані були саме йому.

Представник відповідача ОСОБА_3 за дорученням Бондар В.Б. у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач не перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 , будь яких трудових обов`язків та робіт на території бази відпочинку не виконував, а перебував там як відпочиваючий та не розрахувався за відпочинок у повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за таких підстав.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що на початку червня 2020 року відпочивав на морі в с. Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області. В телефонному режимі здзвонилися з позивачем ОСОБА_2 , щоб зустрітися та пограти в більярд та у вечірній час зустрілися та під час розмови позивач повідомив, що працює в якомусь пансіонаті.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що в червні 2020 року відпочивала на морі в с. Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області у двоюрідної сестри позивача, ОСОБА_8 . ОСОБА_2 декілька разів приїздив до сестри, святкував день народження та розповідав, що працював різноробочим у якомусь пансіонаті.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що на початку червня 2020 року відпочивав на морі в пансіонаті «Монтажник» с. Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області. В телефонному режимі здзвонилися з позивачем ОСОБА_2 , щоб зустрітися та пограти в більярд в пансіонаті «ПапеДеморе» та у вечірній час зустрілися та під час розмови позивач повідомив, що працює в якомусь пансіонаті різноробочим.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що позивач ОСОБА_2 розповідав що колись працював на морі та йому не заплатили.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_11 суду пояснив, що на прохання відповідача ОСОБА_3 допомагав у господарських справах у пансіонаті «Оксамит». Свідок пояснив, що періодично приїздив у пансіонат та виконував певні роботи, які необхідно було виконати, перелік вказаних робіт йому записували на листочок та залишали на столику біля кімнати 10 «в» де він переодягався та знаходився інвентар про що було попередньо домовлено з відповідачем, виконував роботи по електриці, фарбуванню, прибиранню, тощо. Також свідок пояснив, що позивач ОСОБА_2 на базі «Оксамит» не працював, щоб якій роботи він виконував, свідок не бачив.

Допитана у якості свідка ОСОБА_12 суду пояснила, що відпочивала на базі відпочинку «Оксамит» з 12.06.2020 року. Позивач ОСОБА_2 також був відпочиваючий бази «Оксамит», біля будиночку стояла його машина з шашечками таксі, він періодично від`їздив на неї, ОСОБА_2 відпочивав на території бази, ходив на море відпочивати, щоб останній працював на території бази, свідок не бачила. На базі відпочинку працював мужчина на ім`я ОСОБА_13 , який постійно виконував певні роботи та ОСОБА_14 кастелянша та ОСОБА_15 - відповідач.

Допитана у якості свідка ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_2 являється її двоюрідним братом, якому вона знайшла об`яву в газеті по працевлаштуванню та надала номер телефону з об`яви брату та останній в червні 2020 року декілька разів приїздив до неї та повідомляв, що працює різноробочим на базі відпочинку.

Допитана у якості свідка ОСОБА_16 суду пояснила, що стажувалася з перших чисел червня 2020 року на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та в подальшому влаштувалася на роботу. В обов`язки входило ознайомитися з будиночками на базі та подивитися які роботи необхідно виконати та надавала записки ОСОБА_5 які саме необхідно виконати роботи, які залишала на столику біля кімнати, яка була надана ОСОБА_5 для переодягання та де знаходився інвентар. Позивач ОСОБА_2 рахувався на базі відпочинку як відпочивальник, біля будиночку знаходився його автомобіль на якому він таксував. Будь які роботи на базі відпочинку позивач не виконував.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_17 суду пояснив, що в червні 2020 року допомагав дружині в магазині, який розташований на території пансіонату «Оксамит», що знаходиться в с. Генічеська Гірка Генічеського району Херсонської області. З приводу позивача ОСОБА_2 пояснив, що останній відпочивав у вказаному пансіонаті та таксував на автомобілі, оскільки свідок неодноразово направляв людей до останнього, які бажали скористатися послугами таксі, але у нього не дуже виходило таксувати оскільки автомобіль постійно ламався. Також свідок пояснив, що не бачив, щоб позивач виконував якусь роботу на території пансіонату, він тільки відпочивав та займався таксуванням, а роботи по електриці, сантехніці та інші роботи виконував друг сім`ї відповідача, ОСОБА_5 та сама ОСОБА_3 .. Також свідок пояснив, що був свідком того, як між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 виникла сварка з приводу того, що ОСОБА_2 відмовлявся сплачувати за проживання та в подальшому поїхав з території пансіонату «Оксамит» не заплативши за відпочинок.

Допитана у якості свідка ОСОБА_18 суду пояснила, що в 2020 році працювала адміністратором в пансіонаті «Дружба» та познайомилася на проходній з позивачем ОСОБА_19 , який охоронцям повідомляв, що працює в пансіонаті «Оксамит». Також свідок декілька разів бачила позивача, один раз він вивозив сміття а інший йшов з драбиною та в якому пансіонаті він працював повідомити не може, оскільки на території де вона його зустрічала знаходяться два пансіонати, серед яких «Оксамит», але вони не розділені парканом, а знаходяться на одній території.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні контракту; при укладенні трудового договору з фізичною особою.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи (частини друга - четверта статті 24 КЗпП України).

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 94 КЗпП України встановлено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Отже, підставою виплати заробітної плати є наявність трудових відносин між сторонами, які в свою чергу виникають шляхом укладення між сторонами трудового договору.

Згідно з частини першої статті 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 522/4807/15-ц (провадження №61-13454св18).

З огляду на вищезазначені положення ОСОБА_2 повинен був дотриматись умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме писати заяву про прийняття на роботу, подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, диплом за спеціальністю, тощо.

Судом у судовому засіданні установлено, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 писав заяву про прийняття на роботу, надавав відповідачу трудову книжки та інші документи, отримував наказ про прийняття на роботу, укладав з відповідачем трудовий договір.

Крім цього, як пояснив у судовому засіданні позивач ОСОБА_2 , що під час влаштування на роботу трудову книжку та інші документи необхідні для влаштування на роботу не надавав та угоди в письмовому вигляді не укладав, оскільки стаж йому не потрібний так як являється пенсіонером та отримує пенсію, також пояснив, що за фахом був електриком та має відповідний диплом, але його також відповідачу не надавав. Тобто, позивач фактично усвідомлював відсутність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже й погоджувався з цим.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам роз`яснювалось, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Судом за наслідками судового розгляду не встановлено виконання ОСОБА_2 трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача, забезпечення останнім робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу, а також не встановлено, що за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу позивачем провадилася робота на базі відпочинку.

Зі свідчень відповідача ФОП ОСОБА_3 та працівника бази відпочинку «Оксамит» ОСОБА_16 , надані у судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 ніколи не перебував у трудових відносинах з відповідачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ніяких робіт не виконував та до виконання трудових обов`язків не приступав, а зареєстрований як відпочивальник, що підтверджується записом в книзі реєстрації відпочиваючих бази «Оксамит» (а.с. 80-81), яка була досліджена у судовому засіданні, відповідно до якої ОСОБА_2 прибув на відпочинок 22.05.2020 року терміном на 10 днів, поселився в кімнаті № 9 «В», що також підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , які пояснили, що ОСОБА_2 відпочивав на базі відпочинку «Оксамит», ніякої роботи на території бази не виконував.

Надані позивачем до позовної заяви копії листків без дати, адресата та кому саме вони призначалися, (а.с.5-10) на яких як стверджує позивач отримував опис трудових обов`язків, суд прийняти не може та відноситься до них критично, оскільки у судовому засіданні встановлено, що дані записки були адресовані ОСОБА_5 , який за домовленістю з ОСОБА_3 виконував певні господарські роботи на базі відпочинку, що також підтвердили свідки допитані у судовому засіданні ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 .

Щодо свідчень свідків заявлених позивачем ОСОБА_2 та які були допитані у судовому засіданні з приводу трудових відносин позивача з Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_18 , суд до показів даних свідків відноситься критично та прийняти їх не може, оскільки у судовому засіданні з`ясовано, що обставини, які стали їм відомі та про які вони свідчили у судовому засіданні їм повідомив сам позивач ОСОБА_2 , особисто вищезазначеним свідкам не відомо де саме працював позивач на яких підставах, а також вони особисто не бачили, щоб позивач виконував якісь роботи на базі відпочинку «Оксамит» та перебував у трудових відносинах з ОСОБА_3 чи отримував від останньої заробітну плату.

Що стосується долучених позивачем електронних доказів, а саме роздруківку з мобільного телефону дзвінків, суд до наданих доказів відноситься критично та прийняти їх не може, оскільки не зрозуміло з якого саме сайту вони були роздруковані та кому саме належать зазначені мобільні номери, крім того у позовній заяві телефон відповідача, позивачем зазначено «26094».

В процесі розгляду справи судом не було встановлено, що позивач у встановленому законом порядку подавав відповідачу заяву про прийняття його на роботу саме з 22.05.2020 року та цього ж дня приступив до трудових обов`язків, крім цього не встановлено підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку відповідача, забезпечення останнім робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу, а також не встановлено, що за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу позивачем провадилася робота на базі відпочинку.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач не виконав свій процесуальний обов`язок та не надав на підтвердження своїх вимог належних та допустимих доказів, які б указували на виникнення між учасниками справи трудових відносин, суд дійшов висновку про відмову у позові ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 21, 24, 94 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволені позову ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати та відшкодування моральної шкоди відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2021 року.

Суддя О.О. Дамчук