РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.

за участю секретаря Романенко І.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Виконавчого комітету

Корабельної районної у м.Херсоні ради Скиба О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Виконавчий комітет Дніпровської районної у м.Херсоні ради, Виконавчий комітет Корабельної районної у м.Херсоні ради про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2011 року. Шлюб розірвано згідно рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 22.10.2012 року. Від даного шлюбу сторони по справі мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт батьківства ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 24.03.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з позивачем. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 29.10.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. У рішенні Комсомольського районного суду м.Херсона від 06.02.2015 року у справі №6676652/14-ц між цими сторонами про визначення місця проживання дитини, встановлено факт стягнення з ОСОБА_1 аліментів, що згідно ч.4 ст.82 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування. З липня 2016 року аліменти не сплачуються. Окрім того, відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Всі питання з приводу виховання і матеріального забезпечення дитини лежать на позивача. Відповідач не цікавиться дитиною, не спілкується з нею і не підтримує жодних зв`язків. Також, не цікавиться і станом здоров`я дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Таке байдуже ставлення до дитини свідчить про те, що відповідач не може залишатися батьком дитини. У зв`язку з цим, позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.07.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження до підготовчого зсідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач надав до суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 . Зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає в повному обсязі, вважає їх безпідставними, незаконними, необґрунтованими, і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що: відповідно до електронних виписок з її рахунку КБ «Приватбанк» відповідач з липня 2016 року не сплачує аліменти на утримання дочки; відповідач нібито ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: не утримує, не цікавиться дитиною, не спілкується; що вплив відповідача на дочку нібито може мати негативні для неї наслідки, у зв`язку з фактом засудження відповідача Дніпровським районним судом м.Херсона вироком від 03.07.2014 року за ч.2 ст.125 КК України за нанесення легких тілесних ушкоджень позивачу. Відповідач вважає такі обґрунтування позивних вимог безпідставними і такими, що не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.ОСОБА_1 за жодних обставин ніколи не відмовлявся від дочки. Твердження позивача про те, що відповідач ухиляється від спілкування з дитиною, не бажає приймати участь у сферах здоров`я, навчання дитини, не ціавиться її станом, не бажає брати участь у вихованні є абсолютною неправдою. Відповідач ніколи не відмовлявся від дочки і не відомовляється. Останній спілкується бзпосередньо з дочкою через мережі інтернет, на теперішній час донька проживає з позивачем у Німеччині тривалий час. Твердження позивача про ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дочки є неправдивими. Дійсно, в окремі періоди у відповідача виникали складнощі з працевлаштуванням та утворювалася заборгованість по аліментам. Однак, відповідач вжив заходів до погашення заборгованості по аліментам. ОСОБА_1 вважає, що підстваи для позбавлення його батьківських прав відсутні. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача та ухилення його від виконання батьківских обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки, позивачем не надано. Будь-яких доказів наявності виключних обставин позбавлення відповідача батьківських прав позивачем не надано.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розглдя справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Херсоні ради у судовому засіданні вважав недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки. В останнє судове засідання не з`явився, про розглдя справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи - Виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради вважав недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2011 року по 22.10.2012 року, згідно рішення Дніпровського районного суду м.Херсона.

Згідно актового запису про народження №359, зробленого 05.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вироком Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ст.125 ч.2 КК України. Призначено ОСОБА_1 покарання за ст.125 ч.2 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі п.в) ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році», звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання у вигляді обмеження волі. До набрання вироком законної сили обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, а саме: зобов`язано його прибувати за кожною вимогою до суду, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01.09.2014 року вирок Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2014 року залишено без змін.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 06.02.2015 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та наразі фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно висновку виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав від 09.02.2021 року №02-14-74-25, орган опіки та піклування Корабельної районної у м.Херсоні ради дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Органом опіки та піклування Корабельної районної у м.Херсоні ради встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб, який подружжя зареєструвало 03.06.2011 року, рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 22.10.2012 року було розірвано, дитина залишилася проживати з матір`ю. У 2014 році ОСОБА_2 звернулася із позовною заявою до суду про визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , мотивуючи свої вимоги тим, що батько погрожував їй відібранням дитини. Судом було з`ясовано, що матір не створювала батькові перешкод у спілкуванні з малолітньою (гр. ОСОБА_1 відвідував доньку за місцем її проживання близько двох разів на тиждень), але батько часто з`являвся до дитини у стані алкогольного сп`яніння та вчиняв в її присутності противоправні дії щодо ОСОБА_2 . Вироком Дніпровського районного суду міста Херсона від 03.07.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 01.09.2014 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину - нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 , що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 06.02.2015 року було визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю - ОСОБА_2 . 15.05.2015 року ОСОБА_1 підписав нотаріально засвідчену заяву про те, що не заперечує проти виїзду ОСОБА_2 разом із малолітньою донькою на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччини, де на сьогодні і проживає малолітня ОСОБА_3 разом із матір`ю. У позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що займається вихованням, розвитком, навчанням, лікуванням, доглядом і матеріальним забезпеченням доньки без будь-якої участі і допомоги з боку біологічного батька, але документів на підтвердження того, де навчається дитина, в яких умовах вона на сьогодні проживає, яким чином матір піклується про всебічний розвиток дитини, ОСОБА_2 не надано. У зв`язку із розглядом даної справи ОСОБА_1 12.10.2020 року направив до Херсонського міського суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 не визнає у повному обсязі. У обґрунтуванні своєї позиції ОСОБА_1 звертає увагу на те, що любить доньку, спілкується з нею в мережі Інтернет і бажає брати участь у її вихованні, наскільки це дозволяє факт її проживання у Німеччині, а також не має наміру ухилятися від обов`язку щодо утримання дитини. Пояснюючи заборгованість по аліментам у певний проміжку часу труднощами з працевлаштуванням, ОСОБА_1 стверджує, що не має наміру ухилятися від сплати аліментів. Відповідно до постанови Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.03.2020 року ВГІ №35413134 «Про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України» заборгованість зі сплати аліментів станом на 11.03.2020 року погашена у повному обсязі. Станом на 01.01.2021 року заборгованість по аліментам відсутня. За адресою проживання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) житлово-побутові умови задовільні. З 16.11.2019 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «АТБ-Маркет» на посаді охоронця, за місцем роботи характеризується позитивно. На запит служби у справах дітей щодо надання характеристики на ОСОБА_1 отримано відповідь відділу поліції №2 Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 03.02.2021 року №940/36.2/01-21, в якій повідомляється, що ОСОБА_1 на обліку ДОН СП Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області не перебуває, до адміністративної відповідальності впродовж 2020-2021 років не притягувався. Сусідами характеризується позитивно.

Згідно акту обстеження умов проживання від 19.01.2021 року за адресою: АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_1 . Зазначена квартира належить гр. ОСОБА_7 (сестра гр. ОСОБА_1 ). Життєво-побутові умови та санітарний стан помешкання задовільні.

Згідно листа Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області №940/36.2/01-21 від 03.02.2021 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у ДОП СП Корабельного ВП ХВП ГУНП в Хрсонській області не перебуває, до адміністративної відповідальності впродовж 2020-2021 року не притягувався.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.02.2020 року по 01.01.2021 року на ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа №2110/7665/12, виданого Дніпровським районним судом м.Херсона на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.09.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на 01.01.2021 року заборгованість по аліментам відсутня.

Згідно характеристики від 09.01.2021 року, ОСОБА_1 працює в ТОВ «АТБ-Маркет» Продукти 1110 з 16.11.2019 року по теперішній час на посаді охоронник. Даний працівник є гідним професіоналом. Дисциплінарним стягнення ніколи не піддавався. З колегами знаходиться в дружніх відносинах. Доброзичливий і стриманий, в будь*якій ситуації готовий до мирного вирішення конфлікту. Шкідливі звички відсутні.

Відповідно до довідки №51 від 19.01.2021 року КУ «Обласний наркологічний диспансер» ХОР, ОСОБА_1 на обліку у КУ «Обласний наркологічний диспансер» ХОР не перебуває.

Згідно ст.ст.32 та 52 Конституції України встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом з`ясовано, що відповідач не ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, при цьому, незважаючи на всі перешкоди з цього приводу, намагається виконувати свої батьківські обов`язки, сплачував регулярно аліменти на утримання дітей.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Стороною позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та ухиленням від їх виконання.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Доказів які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов`язками суду не надано. З матеріалів справи встановлено, що обмеження у спілкуванні відповідача з донькою обумовлено тим, що позивач виїхала з донькою на постійне місце проживання до Німеччини, відповідач цікавиться життям доньки, спілкується з нею через мережі Інтернет, не ухиляється від виконання своїх батьківських зобов`язань, сплачує аліменти.

Отже, за таких обставин, здійснивши системний аналіз і оцінку доказів, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її доньки не забезпечуватиме інтересам самої дитини, оскільки позивач не довів та не надав суду беззаперечних доказів, в чому полягає захист інтересів дитини внаслідок позбавлення її батька батьківських прав та доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.12, 13,76, 81, 89, 158, 259, 263-265, 355 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 155, 164, 180, 181 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Виконавчий комітет Дніпровської районної у м.Херсоні ради, Виконавчий комітет Корабельної районної у м.Херсоні ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою Херсонського міського суду Херсонської області: https://court.gov.ua/sud2125/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 15.03.2021 року.

Суддя: С.І. Майдан