ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року

м. Харків

Справа № 641/8235/20

Провадження № 22-ц/818/2177/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Колодяжної І.М. (повний текст рішення складений 23 грудня 2020 року),

у с т а н о в и в:

Дев`ятнадцятого жовтня 2020 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця на період її навчання, починаючи з 18 жовтня 2020 року та до досягнення нею двадцяти трьох років.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони у справі мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається на контрактній основі в ДВНЗ «Харківський коледж текстилю і дизайну». Період навчання складає з 01.09.2017 по 30.06.2021. ОСОБА_3 зареєстрована та проживає разом з позивачем, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 добровільно матеріальної допомоги доньці не надає, має заборгованість зі сплати аліментів. ОСОБА_2 на час подачі позову офіційно працює, отримує заробітну плату та пенсію, тому може матеріально допомагати доньці.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.10.2020 і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок. В задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 досягла 18 років, на час розгляду справи є студенткою денної форми навчання. ОСОБА_2 знаходиться у працездатному віці, тому має змогу утримувати свою повнолітню доньку до закінчення нею навчання, оскільки вона потребує матеріальної допомоги, а батько має змогу її надавати. З урахуванням потреб дитини та можливостей батька суд уважав за можливе стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 жовтня 2020 року , а не з 18.10.2020, як це передбачено ч.1 ст. 191 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), до закінчення навчання повнолітньої доньки, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 січня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 6550 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Суд виходив із того, що представництво інтересів ОСОБА_2 в суді здійснювала адвокат Полупанова Ольга Олександрівна, з якою відповідач уклав договір про надання правової допомоги від 05.11.2020. На підтвердження витрат на правничу допомогу відповідачем наданий договір про надання правової допомоги від 05.11.2020; додаткові угоди від 05.11.2020, 18.11.2020, 15.12.2020; акт здачі - приймання наданих послуг від 21.12.2020; копії квитанцій, що підтверджують оплату наданих послуг. На виконання частини 3 статті 137 ЦПК України зазначено, що адвокатом Полупановою О.О. надано наступні послуги: складання відзиву на позовну заяву 3250 грн, складання адвокатських запитів - на загальну суму 750 грн, представництво інтересів (судове засідання 19.11.2020 та 21.12.2020) - 850 грн та 1700 грн. Отже, понесені ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки усім наявним в матеріалах справи доказам, просить рішення суду змінити: зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_1 до 1546 гривень щомісяця, починаючи з 22.10.2020 до 30.06.2021, тобто до закінчення ОСОБА_5 навчання. Стягнути з Державного бюджету України на його користь 1261 грн 21 коп. судового збору та 8550 грн витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд не врахував, що позовну заяву ОСОБА_2 визнав частково. Визнаний ним розмір аліментів, які відповідач згодний сплачувати на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання (1546 грн), включає в себе Ѕ частину вартості навчання доньки та Ѕ частину прожиткового мінімуму України для працездатних осіб. Суд помилково вказав у рішенні, що можливість батька сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки не має враховуватися при задоволенні позову ОСОБА_1 . Також суд помилково не вказав, що аліменти на утримання повнолітньої доньки мають стягуватися до 30.06.2021 (до закінчення ОСОБА_3 навчання). При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню, суд протиправно не врахував, що позивач у справі, мати ОСОБА_5 , також має змогу та обов`язок надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання.

Стягнутий рішенням суду першої інстанції розмір аліментів на утримання ОСОБА_5 (близько 20 000 грн щомісяця) є невиправданим, оскільки вартість навчання складає 902 грн на місяць, а прожитковий мінімум за 2019-2020 роки на одну особу не перевищує 2500 грн на місяць. ОСОБА_5 , на відміну від відповідача, має нормальний стан здоров`я, не має хронічних захворювань, інвалідності. Донька відповідача має високі статки, оскільки на її користь з ОСОБА_6 стягнуто значний обсяг заборгованості зі сплати аліментів (705 326 грн 84 коп.), донька має у власності ј частину будинку АДРЕСА_1 , у якому зареєстрована і проживає. Тобто ОСОБА_5 не має необхідності орендувати житло на час навчання. Отриманий донькою розмір аліментів значно перевищує необхідний прожитковий мінімум.

Сплачувати аліменти у розмірі ј частини з усіх видів доходів ОСОБА_2 не має можливості внаслідок скрутного матеріального становища і стану здоров`я. Так, відповідачу у справі за призначенням лікаря необхідно було проходити санаторно-курортне лікування, яке у 2019-2020 роках він не міг проходити через наявність у нього великого розміру заборгованості перед ОСОБА_1 . Згідно з консультативним висновком Інституту патології хребта і суглобів ім. Ситенко № 840308 від 20.02.2020 ОСОБА_2 був установлений діагноз «Правобічний варусний гепартроз 4 ступеня. Порушення функції опори і ходи». Відповідачу було запропоновано замінити правий колінний суглоб на штучний. Вартість такого суглоба складає 55 000 грн, вартість роботи лікарів - 80 000 грн. Після проведеного лікування ОСОБА_7 не зможе протягом 6 місяців працювати. Для покриття заборгованості перед ОСОБА_1 . ОСОБА_7 позичив у ОСОБА_8 на підставі договору позики 15 000 доларів США. У якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_7 передав в іпотеку належні йому нежитлові приміщення та автомобіль.

Суд першої інстанції помилково послався в оскаржуваному рішенні на неможливість розміру стягнутих аліментів бути менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки такий розмір встановлюється виключно для аліментів, що стягуються на неповнолітніх дітей.

З наявних у справі документів убачається, що ОСОБА_3 навчалася з 01.09.2020 по 14.10.2020 дистанційно. Щодня вона була зайнята на навчання лише 6,4 години, тому інший час та вихідні дні могла використовувати для роботи та заробітку. Дистанційне навчання виключило необхідність несення витрат на проїзд у громадському транспорті та харчування під час навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , просить скаргу в частині оскарження рішення суду від 21.12.2020 залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу. Зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_7 має достатній дохід для того, щоб сплачувати аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходів. Він отримує зарплату і пенсію, має у власності нежитлові приміщення, ј частину будинку, автомобіль. Доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, або перебування на його утриманні інших осіб ОСОБА_2 не надав. Надана відповідачем медична документація не свідчить про його непрацездатність або про наявність у нього інвалідності. Також надані ОСОБА_2 докази датовані задовго про подачі дійсного позову, тому не можуть доводити відсутність чи наявність обставин на час розгляду справи. Навчання доньки дистанційно не звільняє відповідача від обов`язку матеріально допомагати доньці.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не довів, що борги виникли в нього у зв`язку зі сплатою аліментів, а передача майна в іпотеку не свідчить про вибуття майна з володіння відповідача.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 2,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

ОСОБА_3 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Як убачається з довідки, виданої Державним вищим навчальним закладом «Харківський коледж текстилю та дизайну» № 05-01/234 від 12.10.2020, ОСОБА_3 є студентом четвертого курсу денної форми навчання з 01.09.2017 згідно з наказом № 2-111 від 01.08.2017, та закінчує навчання 30.06.2021 (а.с. 9).

З довідки Державного вищого навчального закладу «Харківський коледж текстилю та дизайну» № 01-5/543 від 11.11.2020 вбачається, що ОСОБА_3 стипендію у навчальному закладі не отримує. Вартість її навчання складає 9020 грн на рік. З 01.09.2020 по 14.10.2020 навчання у коледжі проходило очно, з 15.10.2020 - до часу видачі довідки - дистанційно. Заняття проводяться за розкладом з тижневим навантаженням 32 години (а.с. 41).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч. 3 ст. 199 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 також зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріалами справи доведено, що донка ОСОБА_2 ОСОБА_3 , досягши 18 років, продовжила навчання на денній формі.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду потреба особи у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання визначається понесенням нею витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо.

В матеріалах справи на підтвердження зазначених обставин наявні лише докази вартості навчання - 9020 грн на рік (а.с. 41). Докази наявності у ОСОБА_3 інших витрат, пов`язаних з навчанням, у матеріалах справи відсутні. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_3 є власницею ј частини будинку АДРЕСА_1 (а.с. 57), у якому вона зареєстрована (а.с. 12). Отже, у ОСОБА_3 відсутня необхідність винаймати житло для продовження навчання.

Наявність у ОСОБА_2 можливості надавати доньці матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням нею навчання доводиться тим, що він отримує пенсію (підтверджується звітом про здійснені відрахування та виплати Пенсійного фонду України (а.с. 56)) та заробітну плату (довідка Державного підприємства обслуговування повітряного руху України № 22.1-12/728/20 від 09.11.2020), сукупний розмір яких більший за установлений законодавством мінімум.

Тобто суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів правильно встановив, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням нею навчання, яку ОСОБА_2 має змогу надавати. Але суд помилково вважав, що розмір аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, має складати ј частину від всіх видів доходу (заробітку) відповідача у справі.

ОСОБА_2 не заперечує проти сплати аліментів у розмірі 1546 грн щомісяця, а матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_3 потребує у зв`язку з навчанням матеріальної допомоги в більшому розмірі. Разом з тим, стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а не у частці від доходу підстав немає, оскільки відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

ОСОБА_1 подала позов про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у частці від доходу, тому при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_2 змінити спосіб стягнення аліментів на тверду грошову суму не можливо. Тому враховуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення суду від 21.12.2020 належить задовольнити частково, рішення суду - змінити, зменшивши стягнутий на користь ОСОБА_1 розмір аліментів з ј частини від всіх видів доходу до 1/10 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісяця.

У дійсній справі розмір стягнутих аліментів не слід прив`язувати до прожиткових мінімумів, оскільки положення ч.2 ст.182 СК України застосовуються при визначенні розміру аліментів, що стягуються до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу даного позову звільнена. При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1261,21 грн (а.с. 130) та 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу на користь адвоката Полупанової О.О. (а.с. 157-160). Враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги, понесені відповідачем судові витрати у розмірі 3261,21 грн (1261,21+2000) належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2020 року в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/10 частина заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2020 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23-річного віку».

Компенсувати ОСОБА_2 3261 (три тисячі двісті шістдесят одна ) гривню 21 (двадцять одну) копійку судових витрат за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 липня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна