Ухвала

15 липня 2021 року

місто Київ

справа № 534/2709/14-ц

провадження № 61-10871ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»,

заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

розглянув касаційну скаргу Публічне акціонерне товариствоАкціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року у складі колегії суддів: Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченка О. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

Публічне акціонерне товариство Акціонерного банку «УКРГАЗБАНК»

(далі - ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») у червні 2020 року звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа Комсомольського міського суду Полтавської області від 08 травня 2015 року № 534/2709/14-ц та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Заява обґрунтовувалася тим, що виконавчий лист від 08 травня 2012 року у справі № 534/2709/14-ц було пред`явлено до Відділу державної виконавчої служби Комсомольського управління юстиції у Полтавській області (далі - відділ виконавчої служби). Постановою державного виконавця від 30 травня 2016 року зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», проте, його було втрачено, оскільки стягувач виконавчий документ не отримував.

На переконання заявника, зазначені обставини є підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачі його дубліката.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року заяву ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа у цивільній справі № 534/2709/14-ц, поновлено ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» строк пред`явлення до виконання виконавчого листа. Оригінал виконавчого листа № 2/534/1087/14 визнано недійсним.

Суд першої інстанції зробив висновок, що оскільки оригінал виконавчого листа після повернення державним виконавцем не отримувався стягувачем, наявні підстави для видачі його дубліката та поновлення строку для пред`явлення до виконання.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року у задоволенні заяви ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дубліката відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, врахувавши правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), щодо права на подання заяви про видачу дубліката виконавчого документа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання, зробив висновок, що скільки заявник звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не надав доказів поважності причин пропущення цього строку та доказів на підтверджував факту втрати виконавчого листа, відсутні підстави для задоволення заяви.

Також суд апеляційної інстанції констатував, що стягувач протягом тривалого періоду часу не цікавився виконанням судового рішення, не здійснював контроль за виконавчими діями.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» 29 червня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року, залишити без змін ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 грудня 2020 року.

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що у травні 2020 року заявнику стало відомо про те, що на підставі постанови державного виконавця від 30 травня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу, втім, постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа та оригінал виконавчого листа засобами поштового зв`язку стягувач не отримував, що, на переконання заявника, підтверджує факт втрати виконавчого листа та підтверджує поважність причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Щодо касаційного оскарження рішення апеляційної інстанції в частині поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Ухвали суду щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначені у пункті 24 частини першої статті 353 ЦПК України.

Таким чином, за змістом статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, ухвали суду першої інстанції та постановлені за результатами їх перегляду судові рішення апеляційного суду з питань щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, постанова Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року, ухваленої за наслідками перегляду ухвали Комсомольського міського суду від 01 грудня 2020 року щодо розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не переглядається в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України. Відповідно, у цій частині судове рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку та касаційне провадження в цій частині не підлягає відкриттю.

Щодо касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції в частині видачі дубліката виконавчого документа

Підпунктом 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга в частині розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами встановлено, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2015 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2008 року № 657 к-ф у розмірі 3 120, 03 дол. США та 1 770, 90 грн. Здійснено розподіл судових витрат.

У справі видано виконавчі листи від 08 травня 2015 року, які отримано стягувачем та пред`явлено до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Комсомольського управління юстиції у Полтавській областіШокол А. О. від 28 травня 2015 року відкрито виконавче провадження № 47687117.

30 травня 2016 року державним виконавцем постановою повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Суди апеляційної інстанції встановив, що ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду із заявою про поновлення попущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу його дубліката у червні 2020 року, тобто за спливом понад трьох років після повернення виконавчого листа стягувачу.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

На час звернення заявника до суду у червні 2020 року із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Суд апеляційної інстанції встановив, що виконавчий лист від 08 травня 2015 року № 534/2709/14-ц отримано стягувачем, пред`явлено до примусового виконання та 28 травня 2015 року відкрито виконавче провадження, тобто під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону № 606-ХІV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За правилом частини п`ятої наведеної норми повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 22 Закону № 606-ХІV строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що річний строк, протягом якого стягувач у спірних правовідносинах з наступного дня після повернення виконавчого документа вправі був повторно пред`явити виконавчий лист для виконання, розпочався з 31 травня 2016 року, проте, як судами встановлено, із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення його до виконанняПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося у червні 2020 року.

За правилом частини другої статті 24 Закону № 606-ХІV стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, не встановивши наявності доказів поважності причин пропуску строку звернення із такою заявою до суду, відмовив у поновленні зазначеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Вирішуючи касаційну скаргу в частині вимог про видачу дубліката виконавчого листа та оцінюючи викладені заявником доводи, Верховний Суд не надає правову оцінку висновкам суду апеляційної інстанції в частині висновків щодо поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки в цій частині судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

В оцінці застосування наведених норм права підлягає застосуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, дублікат виконавчого листа може бути видано, зокрема у тому випадку, якщо суд поновив строк пред`явлення його до виконання або такий строк не пропущено на момент подання заяви про видачу дубліката виконавчого документа. В іншому випадку настають наслідки, які зумовлюють відмову у видачі дубліката виконавчого листа.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що заявник із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, виданого 08 травня 2015 року та повернутого стягувачу 30 травня 2016 року, та поновлення строку пред`явлення їх до виконання звернувся у червні 2020 року, суд апеляційної інстанції відмовив у поновленні строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому суд апеляційної інстанції, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні заяви про видачу його дубліката.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, на законність судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та наявних у справі доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт один статті шість Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v. Croatia), № 48778/99, § 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (§ 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (§ 32) визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Верховний Суд наголошує, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховним Судом додатково враховано, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судом апеляційної інстанції доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» на постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року в частині висновків про видачу дубліката виконавчого листа є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Резюмуючи, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на постанову суду апеляційної інстанції, ухвалену за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції, в частині оскарження щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з тих підстав, що зазначене рішення не підлягає перегляду в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, а в частині відмови у видачі дубліката виконавчого листа - з підстав необґрунтованості касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічне акціонерне товариствоАкціонерний банк «УКРГАЗБАНК» на постанову Полтавського апеляційного суду від 25 травня 2021 року за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко