Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/2908/21

пр. № 2/336/2713/21

м. Запоріжжя 19 липня 2021 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Федорченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Запорізької державної нотаріальної контори, третя особа - Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про звільнення спадкового майна з під арешту,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер її батько - ОСОБА_2 , після смерті якого залишилось спадкове майно, що складається із житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав йому на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 29.08.2012 року, яке зареєстровано в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 17.09.2012 року за реєстровим № 14477 в книзі № 95. Житловий будинок АДРЕСА_1 батько позивача прийняв після смерті своєї матері ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , який вона прийняла у спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який йому належав на праві власності на підставі - Договору на право побудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 13.03.1952 року за реєстровим № 7685, зареєстрований Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 29.08.1961 року в книзі № 95, номер запису 14477.

Реалізовуючи свої спадкові права, позивач, 26 липня 2016 року звернулась до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого заведено спадкову справу за № 201/2016, проте на теперішній час, позивач як єдиний спадкоємець після смерті свого батька за законом першої черги не може отримати через нотаріальну контору Свідоцтво про право на спадщину за законом з причини того, що згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.03.2021 року в розділі - відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено - заборона (архівний запис) за реєстраційним номером обтяження - 2077031, зареєстрований - 13.06.2005 року 10:15:02 за № 207703, реєстратор - Запорізький обласний державний нотаріальний архів, (м. Запоріжжя, б-р Центральний 20); підстава обтяження - договір застави, 1-12050, 08.12.1956, Перша Запорізька нотконтора; об`єкт обтяження - Ѕ будинок АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_5 . Позивач зазначає, що наявність зазначеної заборони не має ніякого відношення до житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки за вказаною адресою позивач постійно мешкала разом зі своєю сім`єю, але про наявність арешту нічого не було відомо. Також позивач не має жодної інформації щодо невиконаних зобов`язань свого діда, як і неможливо встановити в чиїх інтересах такий арешт, свого часу, було накладено. Посилаючись на ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, позивач просить зняти арешт з житлового будинку АДРЕСА_1 , який накладено у Запорізькому обласному державному архіві на підставі договору застави 1-12050, 08.12.1956.

Позивач до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію учасників справи, суд вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_4 на підставі Договору на право побудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 13.03.1952 року за реєстровим № 7685, зареєстрований Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 29.08.1961 року в книзі № 95, номер запису 14477, реєстровий номер в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 36742802, який після смерті чоловіка - ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняла у спадщину, але не оформила своїх спадкових прав його дружина ОСОБА_3 - мати ОСОБА_2 , який після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав у спадщину за заповітом вказаний будинок та отримав на своє ім`я Свідоцтво про право на спадщину за заповітом виданого 29.08.2012 року ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

Згідно до свідоцтва про смерть, виданого 01.06.2016 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 3911, серія НОМЕР_1 , вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , батько позивачки.

Згідно до свідоцтва про народження, яке видане Шевченківським районним бюро ЗАГС 10.12.1971 року, актовий запис № 2468, серія НОМЕР_2 , вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 .

Згідно до свідоцтва про одруження виданого 27.11.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради актовий запис № 552, серія НОМЕР_3 , прізвище ОСОБА_7 змінене на ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який позивач у передбачений законом строк прийняла у спадок, що підтверджується матеріалами спадкової справи, витребуваної судом.

Під час оформлення позивачем спадщини вона дізналася від Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, що згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.03.2021 року в розділі - відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено - заборона (архівний запис) за реєстраційним номером обтяження - 2077031, зареєстрований - 13.06.2005 року 10:15:02 за № 207703, реєстратор - Запорізький обласний державний нотаріальний архів, (м. Запоріжжя, б-р Центральний 20); підстава обтяження - договір застави, 1-12050, 08.12.1956, Перша Запорізька нотконтора; об`єкт обтяження - Ѕ будинок АДРЕСА_1 , власник - ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що відповідно до наявних у матеріалах справи не вбачається приналежність житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , оскільки з урахуванням наявних у справі письмових доказів встановлено, що вказаний будинок належав на праві власності на підставі Договору на право побудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 13.03.1952 року за реєстровим № 7685, зареєстрований Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 29.08.1961 року в книзі № 95, номер запису 14477, реєстровий номер в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно № 36742802 - ОСОБА_4 померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті якого прийняла у спадщину, але не оформила своїх спадкових прав його дружина ОСОБА_3 , та після смерті якої його успадкував та прийняв у власність згідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 29.08.2012 року батько позивача - ОСОБА_2 . Вищевикладене підтверджено наданим позивачем письмовими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.ст.11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем померлого батька - ОСОБА_2 та у зв`язку із накладенням арешту на спадкове майно у вигляді - житлового будинку АДРЕСА_1 не може отримати через нотаріальну контору Свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до ч. 3, ст. 1296, Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту (боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16. Таким чином, позивач прийнявши спадщину після смерті батька, як майбутня власниця спадкового майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні нею права користування розпорядження майном, яке фактично їй належить.

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17 липня 1997р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Протоколу 1, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним (рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [GC], №33202/96, п. 107, ECHR 2000-I). Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Ентрік проти Франції» (Hentrichv. France) від 22 вересня 1994 року, серія А, №296-A, сс. 1920, п. 42).

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.ст. 321, 383, 386 ЦК України, позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства, суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування арешту житлового будинку, з метою захисту прав власника, у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Першої Запорізької державної нотаріальної контори, третя особа - Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про звільнення спадкового майна з під арешту - задовольнити.

Скасувати арешт житлового будинку АДРЕСА_1 , тип обтяження: заборона (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 2077031; зареєстровано: 13.06.2005 р., реєстратор: Запорізький обласний державний нотаріальний архів; підстава обтяження: договір застави, 1-12050, Перша Запорізька нотконтора 08.12.1956; об`єкт обтяження: будинок, частина будинку; власник: ОСОБА_5 ; додаткові дані: архівний номер: 483915ZАР1, архівна дата: 10.07.1997, дата виникнення: 01.02.1957, № реєстратора: 12827-101.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін