Ухвала

19 липня 2021 року

м. Київ

справа № 460/3882/19

провадження № 61-11637ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Сокальський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки (пені) за прострочення їх сплати,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд збільшити розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 2 000,00 грн на кожну дитину щомісячно, стягнути заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2020 року у розмірі 2 636,79 грн, неустойки у розмірі 17 776,22 грн та індексації аліментів на рівень інфляції - 1 894,76 грн.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня

2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розмір аліментів, визначений рішенням Яворівського районного суду Львівської області

від 23 червня 2017 року, змінено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у розмірі 1 500,00 грн на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Допущено стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання рішенням законної сили. Виконавчий лист по справі № 460/1761/17, виданий на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 23 червня 2017 року, повернуто суду. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів

у розмірі 13 410,97 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 13 410,97 грн змінено, зменшено розмір цієї неустойки (пені) з 13 410,97 грн до 2 636,79 грн. У решті рішення Яворівського районного суду Львівської області від 25 січня 2021 року залишено без змін.

У липні 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року (надійшла до суду 12 липня

2021 року), вякій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в частині зменшення стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову у даній справі єзбільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки (пені) за прострочення їх сплати, а тому зазначена справа є малозначною в силу вимог закону

і окремого визнання її такою не потребує.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Отже, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктамиа), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Проте, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , не наведено жодних доводів та підстав, які б підтверджували обставини, на які вона посилається, вказуючи про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також про існування значного суспільного інтересу щодо розгляду вказаної цивільної справи або виняткове значення цієї справи для ОСОБА_1 .

Сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не свідчить про те, що касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справастановить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 274, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Львівського апеляційного суду від 07 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Сокальський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки (пені) за прострочення їх сплати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць