Ухвала

16 липня 2021 року

м. Київ

справа № 541/2862/13-ц

провадження № 61-11059ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення та касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пермус», Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна», фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ Медікал», про визнання пунктів кредитного договору дискримінаційними, визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсними договорів про внесення змін до кредитного договору, визнання недійсним договору наступної іпотеки, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Малого підприємства «Мрія» (далі - МП «Мрія») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ Банк», треті особи: МП «Мрія», ОСОБА_3 , про визнання недійсним та розірвання кредитного договору та договору іпотеки.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 листопада 2013 року позов ПАТ «ВТБ Банк» та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

У грудні 2013 року МП «Мрія» звернулося до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про припинення поруки за договором поруки від 04 липня 2008 року № 22.94/08-ДП1 та договору про внесення змін до договору поруки від 01 жовтня 2010 року, розірвання договору поруки від 04 липня 2008 року № 22.94/08-ДП1 та договору про внесення змін до договору поруки від 01 жовтня 2010 року.

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВТБ Банк» про припинення поруки за договором поруки від 04 липня 2008 року № 22.94/08-ДП3 та договору про внесення змін № 1 до договору поруки від 01 жовтня 2010 року, розірвання договору поруки від 04 липня 2008 року № 22.94/08-ДП3 та договору про внесення змін № 1 до договору поруки №22.94/08-ДП3 від 01 жовтня 2010 року.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 січня 2014 року позов ПАТ «ВТБ Банк», зустрічний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов МП «Мрія» об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 січня 2014 року позов ПАТ «ВТБ Банк», зустрічний позов ОСОБА_1 , зустрічний позов МП «Мрія» та зустрічний позов ОСОБА_3 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року зустрічний позов ОСОБА_1 , зустрічний позов МП «Мрія», зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , МП «Мрія» на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 22.94/08-КЛ станом на 23 серпня 2013 року у розмірі 1 869 602,39 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 22.94/08-КЛ станом на 23 серпня 2013 року у розмірі 1 869 602,39 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 28 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , МП «Мрія», ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року скасовано.

Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року заяви ОСОБА_1 , МП «Мрія» про перегляд заочного рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року задоволено.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 травня 2014 року скасовано.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 лютого 2015 року до участі у справі у якості відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом, третьої особи залучено правонаступника МП «Мрія» - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАЖЖ» (далі - ТОВ «ПАЖЖ»).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2015 року до участі у справі у якості відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом, третьої особи залучено правонаступника ТОВ «ПАЖЖ» - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРМУС» (далі - ТОВ «ПЕРМУС»).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року провадження у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ТОВ «ПЕРМУС» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ТОВ «ПЕРМУС» до ПАТ «ВТБ Банк» про припинення поруки за договором поруки та договору про внесення змін до кредитного договору, розірвання договору поруки та договору про внесення змін до кредитного договору закрито.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 01 березня 2016 року замінено позивача ПАТ «ВТБ Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (далі - ТОВ «ФК «Поліс») у справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 22.94/08 КЛ.

Залучено до участі у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 , зустрічним позовом ОСОБА_3 у якості співвідповідача ТОВ «ФК «Поліс».

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2016 року позов ТОВ «ФК «Поліс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 серпня 2018 року залучено до участі у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна» (далі - ТОВ «ДЦ Україна»), фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ), Товариство з обмеженою відповідальністю «СВ Медікал» (далі - ТОВ «СВ Медікал»).

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 травня 2019 року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 закрито.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Після набрання судовим рішенням законної сили скасовано заходи забезпечення зустрічного позову, вжиті на підставі ухвали Миргородського міськрайонного суду від 15 листопада 2017 року.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року - без змін.

У липні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 липня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 30 червня 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинна бути зазначена, у тому числі, дата отримання копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

В окремо доданому до касаційної скарги клопотанні ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції вона не отримувала, а про її існування дізналася 29 червня 2021 року від представника ТОВ «ФК «Поліс». Вважає дані обставини поважними для поновлення зазначеного строку.

Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки нею не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Заявником не долучено до касаційної скарги доказів, які підтверджують дату отримання копії судового рішення.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заявником не надано доказів на підтвердження того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення копії судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України, та про обставини, що об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу в передбачений ЦПК України строк, зважаючи на те, що апеляційна скарга у справі подавалася саме ОСОБА_1 .

Отже особі, яка подала касаційну скаргу необхідно подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту (зі штрихкодовим ідентифікатором для відстеження поштового відправлення), довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги заявником не додано копії скарги та доданих до неї матеріалів для учасників справи.

Пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України визначено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 липня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець