Справа № Справа № 530/1681/20
Номер провадження 2/530/90/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О.В. за участю секретаря судового засідання Стрілець Л.Г. , відповідачки ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м . Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог по справі Зіньківський районний відділ ДВС Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Суми) - про звільнення від заборгованості по аліментам , -

встановив :

16.12.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Зіньківського районного суду із позовом до ОСОБА_1 про звільнення його від заборгованості по аліментах в сумі 15763 гривні .

Із позовних вимог вбачається, що судовим наказом виданим Зіньківським районним судом Полтавської області від 23.04.2020 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх його видів доходів заробітків але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 04.04.2020 року і до досягнення дітьми повноліття , оскільки позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх дітей. На виконання судового наказу державним виконавцем Зіньківського районного відділу ДВС Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Суми) Битенко Н.В. відкрито виконавче провадження 27.08.2020 року за № 62902618 . Позивач вказує що копію постанови про відкриття провадження він отримав 11.09.2020 року та також дізнався що існує вже борг по сплаті аліментів в сумі 11 090 гривень, про наявність якої він не мав уявлення з незалежних йому обставин. На час звернення до суду сума заборгованості на 01.12.2020 року становить 15 763 гривні. ОСОБА_2 зазначає, що з 06.11.2018 року до 01.12.2020 року йому встановлено перша група інвалідності , з 19.11.2020 року продовжено групу інвалідності до 01.12.2023 року, тобто з листопада 2018 року являється особою, яка потребує стороннього догляду та допомоги чим на протязі тривалого часу займається його мати , також йому потрібні реабілітація інваліда оскільки пересуватись може лише на незначну відстань і лише за допомогою милиць. Єдиним джерелом доходу як вказує позивач є пенсія по інвалідності в розмірі 2100 гривень та з якої починаючи із жовтня 2020 року здійснюються відрахування в рахунок сплати аліментів в максимальному розмірі а саме 50 % та яких не вистачає на сплату аліментів в повному розмірі у зв`язку із чим заборгованість постійно зростає, після утримання аліментів залишається сума в розмірі 1075 гривень. Вказаних коштів не вистачає на лікування та на повноцінне харчування ні на сплату аліментів , також вказав що йому потрібне ревізійне хірургічне втручання , проте воно коштує велику суму і після його проведення він має надію на те, що буде повноцінно ходити. Цілком розуміє що аліменти потрібно сплачувати і не має підстав звертатися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, тому звернувся до суду із позовом про звільнення його від сплати боргу по аліментах в сумі 15763 гривень .

29.12.2020 року ухвалою судді відкрито загальне позовне провадження та підготовче судове засідання призначено на 14.01.2021 року.

03.02.2021 року судом винесено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та розгляд справи призначено на 02.03.2021 року.

В судове засідання 02.03.2021 року з`явилась відповідачка ОСОБА_1 , позивач в судове засідання не з`явився , повідомлений належним чином , надіслав заяву в якій прохав справу розглядати у його відсутність , третя особа яка не заявляє самостійних вимог Зіньківський районний відділ ДВС Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Суми) повідомлені належним чином , надіслали заяву в якій прохали розглядати справу у їх відсутність .

Судом встановлено, що 27.01.2021 року до суду надійшов відзив від відповідача по справі ОСОБА_1 з якого вбачається, що вона позовних вимог не визнає та наголошує , що причиною розлучення було зловживання ним спиртними напоями , що підтверджується довідкою з Зіньківської ЦРЛ від 05.11.2018 року , з якої вбачається, що ОСОБА_2 1982 року народження знаходиться на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 18.10.2018 року по 05.11.2018 року з приводу церозу печінки алкогольного генезу , клас С по Чайлд П`ю із судинною ( асцит, двобічний гідроторакс) , паранхіматозною декомпенсацією , сформована стадія загострення ЖКХ , також надала копію довідки від 24.01.2019 року з якої вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться на лікуванні з 04.01.2019 року по 24.01.2019 року в об`єднаному відділенні хірургічного профілю з приводу гнійна некротична флегмона правої нижньої кінцівки , цукровий діабет ІІ тип , інсулінозалежний , цироз печінки сформована стадія , артрит- артроз правого колінного суглобу, також зазначила , що коли дізналась що чоловік подав на розлучення , то звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів , оскільки проживали вже окремо із листопада 2019 року , вона з дітьми у своїй власній квартирі , а чоловік залишився проживати у їхньому житловому будинку який належить їм на праві спільної сумісної власності, приміщення складу де ОСОБА_2 здійснював свою підприємницьку діяльність , залишила всі речі придбані разом , також у користуванні позивача залишились 2 автомобілі марки фольцваген LT -35 , один з яких вже відчужений без її відому та автомобіль deowoo matiz якими він користується і на сьогодні , знову наголошує що позивач вживає спиртні , свої інтереси ставить на першому плані , про дітей не думає , діти хочуть їсти кожного дня , також позивач по справі з листопада 2019 року по жовтень 2020 року не надав ні однієї копійки на дітей , першу тисячу гривень з врахуванням уже частини заборгованості як 50 % від його доходів отримала тільки у жовтні 2020 року. Сама ж відповідачка працює в міському комунальному підприємстві , отримує мінімальну заробітну плату , коштів на той же розподіл майна у неї немає , на утримання дітей коштів не вистачає , постійно користується кредитною карткою , вказує що тієї суми що надходить по аліментах гостро та критично не вистачає , сезонні захворювання дітей постійно потребують ліків , так син ОСОБА_5 хворів з 10.11.2020 року по 20.11.2020 року з приводу пневмонії , на його лікування витратила 1982 гривні 49 копійок , також він хворів з 09.02.2021 року по 18.02.2021 року з діагнозом струс головного мозку та сплачує комунальні послуги за квартиру які складають половину заробітку. Відповідачка ОСОБА_1 також зазначає, що старший син ОСОБА_6 навчається в 11 класі , випускник , має намір вступити до вищого навчального закладу менший син ОСОБА_7 навчається у п`ятому класі , має таланти до танцю , малювання та футболу , але вона зараз не має можливості сплачувати за гуртки та за додаткові уроки , не має можливості оздоровити дітей і поїхати влітку на відпочинок. Позивач по справі вказує, що кошти які клав за життя дідусь дітей на депозитні рахунки ОСОБА_8 які були призначені як допомога дітям на навчання без будь яких пояснень зняла з рахунків і використала у власних цілях мати позивача ОСОБА_9 , тому відповідачка по справі позовні вимоги не визнає , вважає що у позивача по справі досить коштів , користується всім майном нажитим спільно за всі роки та ще і просить суд за рахунок дітей списати борги його по аліментах , вважає що це буде не чесно по відношенню перш за все до дітей та заявила клопотання про допит старшого сина ОСОБА_3 в якості свідка по справі ( а.с.55- 57) , в судовому засіданні 02.03.2021 року свої заперечення викладені у відзиві підтримала та просила відмовити у задоволенні позову.

До суду 01.02.2021 року надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_2 в якому він вказує, що у спільному з відповідачкою житловому будинку розташованому у АДРЕСА_1 , де вони спільно проживали сталася пожежа , пожежа сталася через те, що або колишня дружина або діти не вимкнули праску , сам він знаходився у м. Харкові у лікарні в той час , після пожежі ОСОБА_1 зібрала речі , коштовний фотоапарат , комп`ютер, правоустановчі документи на будинок і разом із дітьми переїхала у свою квартиру, яка не є об`єктом спільної сумісної власності , оскільки умов на проживання у будинку не було , уже з того часу питання про спільне проживання навіть не стояло , бо дружина не мала бажання , після цього він звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Вказує, що молодший син ОСОБА_7 навчається у м. Гадячі у спеціалізованому навчальному закладі де і проживає , а додому приїздить тільки на вихідні , а коли приїздить додому то увесь час перебуває із ним , тобто із батьком , що можуть підтвердити свідки , навіть після отримання статусу інваліда він постійно допомагає дітям , і якби їх можна було б допитати в суді , то вони б підтвердили ці факти. Також вказує , що алкогольними напоями він не зловживає , до хвороби , під час зайняття підприємницькою діяльністю саме за його кошти було придбане нерухоме майно , відповідачка матеріальної фінансової участі у цьому не приймала , сім`ю цілком і повністю утримував він як вказує і відповідачка жодних нарікань на зловживання алкогольними напоями не мала , її влаштовувало забезпечене життя, вважає що причинно -наслідкового зв`язку між його як вказує відповідачка зловживанням спиртним та набуттям тяжкої хвороби , через яку він отримав інвалідність - немає і жодними доказами це не підтверджено , до коштів які лежали на банківському рахунку ОСОБА_8 відповідачка ніякого відношення не має. Що стосується спільного набутого майна у шлюбі то позивач вказує, що складське приміщення та автомобіль фольцваген ЛТ 35 являються спільним сумісним майном , а тому немає можливості він його відчужити , продати для того щоб погасити заборгованість по аліментах , оскільки це спільне майно , а відчужити без згоди відповідачки він не може , оскільки це може привести до безпідставних судової тяганини, автомобіль ДЕО Матіс являється власністю ТОВ Автокредит , перереєструвати автомобіль він не може , оскільки у зв`язку із повним погашенням кредиту технічний паспорт знаходиться також у відповідачки , а добровільно вона його не надає. Вказує що ніяким чином не намагається уникнути обов`язку по утриманню дітей , проте ситуація позбавляє його можливості сплачувати аліменти , оскільки заборгованість призвела до накладення державним виконавцем на нього ряд обмежень , тому позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. ( а.с. 95-99)

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно дост.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.81 ЦПК Україникожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно дост. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Так, у судовому засіданні встановлено, що, судовим наказом Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.04.2020 року, з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх його видів доходів заробітків але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 04.04.2020 року і до досягнення дітьми повноліття ( а.с. 16- 17) , постановою державного виконавця Зіньківського районного відділу ДВС Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Суми) Битенко Н.В. відкрито виконавче провадження 27.08.2020 року за № 62902618, відповідно до довідки розрахунку від 01.12.2020 року за № 14951 заборгованість по аліментах станом на 01.12.2020 року складає 15 763 гривні . ( а.с. 29) , постанову про відкриття виконавчого провадження отримав 11.09.2020 року ( а.с. 9) позивач ОСОБА_2 є інвалідом першої групи з 12.11.2018 року по 07.12.2023 року , потребує постійного стороннього догляду ( а.с. 18-20) , потребує реабілітації згідно індивідуальної програми ( а.с. 21-24) , сума пенсії за період з 01.06.2020 року по 31.11.2020 рік складає 10 550 гривень ( а.с. 25) , за період із 01.04.2020 року по 30.09.2020 рік становить 12500 гривень ( а.с. 26) , знаходився з 04.01.2019 року по 24.01.2019 року в об`єднаному відділенні хірургічного профілю з приводу гнійна некротична флегмона правої нижньої кінцівки , цукровий діабет ІІ тип , інсулінозалежний , цироз печінки сформована стадія , артрит- артроз правого колінного суглобу , що узгоджується із поясненнями сторони відповідача ( а.с. 31) , здійснено оперативне лікування з 12.02.2019 року та 19.02.2019 року що узгоджується поясненнями відповідачки ( а.с. 33-34), 25.05.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Зіньківського районного суду ( а.с. 60-62) , заробітна плата відповідачки ОСОБА_1 за період з квітня 2020 року по грудень 2020 року становить 45 177 гривень 79 копійок , що в середньому становить за місяць 5019 гривень 75 копійок ( а.с. 63) , ОСОБА_2 1982 року народження знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з 18.10.2018 року по 05.11.2018 року з приводу церозу печінки алкогольного генезу , клас С по Чайлд П`ю із судинною ( асцит, двобічний гідроторакс) , паранхіматозною декомпенсацією , сформована стадія загострення ЖКХ( а.с. 64) , ОСОБА_5 хворів з 10.11.2020 року по 20.11.2020 року з приводу пневмонії ( а.с. 65) , на його лікування витрачались кошти відповідачкою 1982 гривні 49 копійок ( а.с. 66) , також він хворів з 09.02.2021 року по 18.02.2021 року з діагнозом струс головного мозку ( а.с. 88) , 19.08.2017 року ОСОБА_8 були укладені договори «мій депозит» на ОСОБА_10 в сумі 9000 гривень строком на 18 місяців та на ОСОБА_11 в сумі 9000 гривень строком на 18 місяців ( а.с. 89-90) .

В судовому засіданні 02.03.2021 року в присутності представника відділу освіти та молоді виконавчого комітету Зіньківської міської ради консультанта центру професійного розвитку педагогічних працівників Поповича Романа Миколайовича був допитаний в якості свідка неповнолітній ОСОБА_5 , який пояснив, що із батьком ОСОБА_2 разом не проживають із листопада 2019 року , з цього часу він проживає із мамою ОСОБА_1 у квартирі , також з ними проживає менший брат ОСОБА_7 який навчається у м. Гадяч та приїздить на вихідні . Всі кошти надає тільки мама , їх не вистачає , тому постійно користуються маминою кредитною карткою , коли приходе зарплата то гасять кредитку, потім знову по новому кругу , вказав , що за час що батько проживає окремо , з листопада 2019 року матеріально зовсім не допомагав, спочатку була тільки агресія, казав що вони «пропадуть» без нього , тільки на новорічні свята на передодні 2021 року він та брат ОСОБА_7 пішли до батька в гості і він дав їм 100 доларів США на двох ,сказав що продав автомобіль фольцваген , останній час батько телефонував «напідпитку» , залишився проживати у будинку де раніше проживали всі разом , користується автомобілями та всім майном . У них же із матір`ю коштів постійно не вистачає, наприклад самі обіди в школі коштують 150-200 гривень в місяць , наголошував що люба сума коштів є суттєвою , потрібно і сезонний одяг купити , кросівки, оскільки він відвідує спортивні тренування, братові ОСОБА_7 потрібні кошти на дорогу в м. Гадяч , на одяг , та навіть поповнити телефон коштів не вистачає, постійні борги по кредитній картці, пояснив , що аліменти складають приблизно 700 гривень а з врахуванням того , що з батька стягують аліменти та борг , який утворився , то сума становить приблизно 1000 гривень , і оця різниця в 300 гривень є суттєвою для нього та для брата ., а якщо суд звільнить батька від сплати боргу , то сума аліментів буде приблизно 700 гривень , що є зовсім замалою для їхнього з братом матеріального існування.

Позивач же визнаючи в цілому свій обов`язок по сплати аліментів, як одну із підстав для звільнення його від сплати боргу по аліментах зазначає його хворобу , та вказує що є інвалідом першої групи і немає іншого доходу окрім пенсії по інвалідності . На це суд зазначає, що сам позивач у справі в своїй відповіді на відзив зазначає , що у власності є нерухоме і рухоме майно яке на сьогодні знаходиться у його користуванні , займався підприємницькою діяльністю , має у власності нежитлову будівлю , також суд бере до уваги показання в якості свідки ОСОБА_3 сина позивача ОСОБА_2 який повідомив, що батько надав йому і братові 100 доларів США на двох на новорічні свята та вказав що це за відчужений автомобіль , тобто розпоряджається спільним майном на власний розсуд користуючись тим, що у відповідачки не вистачає коштів і на утримання дітей і на розподіл майна в судовому порядку ,враховуючи її мінімальну заробітну плату , що узгоджується письмовими поясненнями як самого позивача так і відповідачки , також суд бере до уваги показання ОСОБА_3 про той факт , що батько із листопада 2019 року не надавав ніякої матеріальної допомоги дітям , аж поки у жовтні 2020 року були стягнуті перша сума аліментів , то суд приходе до висновку , що позивач мав передбачити «поза розумним сумнівом» ,оскільки у нього є двоє неповнолітніх дітей , які не мають самостійного заробітку ( що майже рік із листопада 2019 року коли діти почали проживати окремо від нього разом із матір`ю - по вересень 2020 року коли на адресу позивача надійшла постанова від виконавця ) - він не надавав зовсім матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання дітей що ймовірно колишня дружина могла звернутись до суду ,та враховуючи той факт , що розпоряджається нерухомим та рухомим майном , також той факт , що не бажає звертатись до суду про зменшення розміру стягнених судом аліментів - тому суд прийшов до висновку що позивач може сплачувати борг який утворився в сумі 15 763 гривень , оскільки він утворився не в зв`язку з його хворобою, а тому , що тривалий час позивач не цікавився зовсім життям дітей та їх матеріальним забезпеченням на протязі майже одного року , тому в задоволенні позовних вимог йому потрібно відмовити.

Згідно до вимог ч. 2 ст.166та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей .

Вирішуючи вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, суд виходить з положень ч.2 ст.197 СК України, згідно яких за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбаченихст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1ст. 192 СК України).

Позивач мав можливість скористатися своїм правом звернувшись з позовом про зменшення розміру аліментів, в зв`язку зі зміною матеріального стану платника аліментів.

Отримання на теперішній час невеликої пенсії по інвалідності , на що посилається також позивач як на підставу звільнення від сплати заборгованості, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов`язків по сплаті аліментів. До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами, проте таких вимог позивачем не було заявлено. Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи - не можуть розцінюватись судом як обставина, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не знайшов .

Керуючись вимогами ст.ст.13,81,141,259,263-265 ,352,354-355 ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Зіньківський районний відділ ДВС Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про звільнення від заборгованості по аліментам - відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 05.03.2021 року

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: О.В. Ситник