РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Єфіменко Н.В.
за участю секретаря - Бойко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
08.12.2020 відповідач ОСОБА_1 подав відзивна позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на прострочення позивачем строків позовної давності (загальної та спеціальної); необґрунтованість вимог позивача, оскілки при підписанні анкети-заяви 03.11.2011р. він не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, пам`яткою клієнта, чинними на момент підписання анкети-заявки під власноручний підпис. Також вказав, що заборгованість за пенею, штрафами, тілом кредиту значно завищена; банк не мав підстав нарахування пені та процентів в період дії карантину, а основна сума заборгованості перевищує фактично надані відповідачу кредитні кошти, оскілки максимальний кредитний ліміт відповідачу встановлено у розмірі 6600 грн.; анкета-заявка підписана позивачем 03.11.2011, надана банком копія паспорту відповідача завірена позивачем 25.09.2012, а кредитна карта видана 21.05.2013 (а.с. 69-70).
23.12.2020 позивач подав відповідь на відзив, у якій вкаа, що підписавши анкету-заявку відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в «Приватбанку», а Правила, Умови та Тарифи разом із підписаною відповідачем заявою складають Договір про надання банківських послуг. Положення Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», на які у відзиві посилається відповідач, до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки укладений між сторонами кредит не є споживчим, а останній Закон прийнятий 15.11.2016, тобто після виникнення спірних правовідносин. Також вказав на безпідставність застосування строків давності у спорі з огляду на те, що строк дії картки закінчується у лютому 2021року, відповідач здійснював чергові платежі на погашення кредиту, а тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Зменшення розміру неустойки безпідставне, оскільки відповідач не надав до суду доказів важкого фінансового становища з моменту першого прострочення сплати кредиту. Дія кредитного договору пролонгується кожні 12 місяців; картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначений на самій картці, тобто кредитний договір чинний, а заперечення відповідача необґрунтовані. Нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України та пені в період з 01.03.2020 по 30.11.2020 (на період дії карантину) не здійснювалось. (а.с. 74-83).
12.01.2021 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, у яких ОСОБА_1 , посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.84-85).
01.02.2021 позивач подав пояснення, у яких зазначив обставини, викладені у позовній заві та відповіді на відзив (а.с.90-96).
В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, до матеріалів справи додане клопотання, в якому просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності за наявними матеріалами справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного:
Судом встановлено, що 03.11.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідно до анкети-заяви, відповідач погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з вказаними Умовами, Правилами та Тарифами надання банківських послуг (а.с. 12).
До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію наказу Банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви (а.с. 13-38).
Відповідно до укладеного договору № б/н від 03.11.2011 відповідачу відкритий кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт на платіжну картку, який змінений спочатку до 5000 грн., а згодом до 6600 грн. (а.с. 10).
Щодо зміни кредитного ліміту, Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку.
Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що встановлено ст. 1055 ЦК України.
З наданого розрахунку заборгованості, який відповідачем не спростований, вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, вносив кошти на погашення заборгованості (остання дата 11.07.2018), а тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 8850,03 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню (а.с. 47-45).
Щодо нарахованої відповідачу пені, суд зазначає наступне.
В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаній позичальником ОСОБА_2 , відсутнє зазначення відомостей, яку саме кредитну картку позичальник виявив бажання оформити на своє ім`я; не зазначені порядок та суми нарахування неустойки (пені і штрафів) за порушення виконання зобов`язання. Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, суд відхиляє, оскільки вони не підписані боржником.
Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Також Банком наданий Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копія наказу щодо затвердження Умов та Тарифів.
При цьому, матеріали справи підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи заяву від 03.11.2011, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, неустойки, умов їх нарахування - не містять.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується з висновком , викладеним викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Умови та Правила надання банківських послуг являє собою значний за обсягом документ, стосовний усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг.
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Витяг з Тарифів банку, що містяться в матеріалах справи підпису позичальника не містять, а тому, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 24.09.2014 (провадження № 6-144цс14), зазначені витяги не розцінюються як частина кредитного договору, укладеного 03.11.2011 між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
З урахуванням викладеного, підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач повідомив позичальника про умови кредитування та узгодив з ним саме ті умови, які вважає погодженими, а також що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, - відсутні.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне
Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.08.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.
Визначальним у застосуванні наведених вище норм є встановлення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України.
У даному випадку кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є термін дії картки. Так, позивач надав кінцевий строк дії кредитної картки, виданої позичальнику, закінчується у лютому 2021р. (а.с.11).
Таким чином, термін погашення заборгованості за кредитом не закінчився, а тому підстав нарахування процентів у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України не вбачається.
Крім того, підстав вважати, що сторони обумовили розмір процентів за прострочення основного зобов`язання у розмірі 86,4 % для картки «Універсальна»; 84 % для картки «Універсальна голд» матеріали справи не містять.
Таким чином, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України відсотків у сумі 3092,64 грн. задоволенню не підлягає.
З у рахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 8850,03 грн.
Також відповідач просив застосувати строки позовної давності у даному спорі.
Аналіз положень глави 19 ЦК України «Позовна давність» дає підстави для висновку, що правові наслідки спливу позовної давності у вигляді відмови у позові можуть застосовуватися лише у тих випадках, якщо доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання, а тому підстав для застосування спеціальної позовної давності до додаткових вимог позивача не вбачається. Щодо застосування у спорі загального трирічного строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, строк дії картки встановлений до лютого 2021, останній платіж здійснений відповідачем 11.07.2018, при цьому, із позовом позивач звернувся 30.10.2020, тобто в межах трирічного строку, а тому підстави застосування строків позовної давності відсутні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 645, 31 грн. (30,7 % від 2102 грн.).
Керуючись ст.ст. 525-527, 530, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні позовної заяви в іншій частині відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений 05.07.2021р.
Суддя -