Справа № 727/1222/21
Провадження № 2/727/773/21
09 лютого 2021 року м. Чернівці
Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Танасійчук Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної Податкової Служби у чернівецькій області , Головного управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області про зняття (скасування) арешту майна, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зняття (скасування) арешту майна до відповідачів Головного управління Державної Податкової Служби у Чернівецькій області, Головного управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій.
Як вбачається з матеріалів позову, даний спір між сторонами виник з приводу зняття (скасування) арешту з квартири АДРЕСА_1 . І як зазначається позивачем підставою вказаного обтяження є постанова б/н від 15.02.2011 року слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області (СВ ПМ ДПА в Чернівецькій області.
Вказує, що постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 07.09.2011 року у вищевказаній кримінальній справі його було звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ст. 219 ч.1 КК України на підставі ст.1 п. «В» ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 року та закрито провадження у справі та скасовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Водночас накладений на нерухоме майно арешт, не знято.
Відповідно до ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст.19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.
У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.
Як вбачається з тексту позовної заяви, постановою б/н від 15.02.2011 року слідчого відділу податкової міліції Державної податкової адміністрації в Чернівецькій області (СВ ПМ ДПА в Чернівецькій області накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позивачу ОСОБА_1 .
Отже, арешт на майно було накладено під час досудового слідства по кримінальній справі на підставі положень діючого на той час КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст.126 КПК України діючого станом на 07.09.2011 року - час закриття кримінальної справі відносно позивача, накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
У відповідності до ч. 6 ст. 404 ( ред. 1960 р), якщо у виправданого або у особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна.
З огляду на зазначене кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника, і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, зняття ( скасування) арешту з майна, який був накладений за правилами кримінального судочинства в рамках кримінальної справи, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.
Таким чином, даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.
Згідно п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції.
Таким чином, вважаю, що позивачу ОСОБА_1 необхідно повернути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 908,00 грн.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», суддя, -
Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної Податкової Служби у Чернівецькій області, Головного управління Державної Фіскальної Служби у Чернівецькій області про зняття (скасування) арешту майна, оскільки заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.
Роз`яснити позивачу, що розгляд цієї справи віднесено до кримінального судочинства.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: