РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3329/20

10 березня 2021 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л. А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 24.10.2018 року та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16.10.2012 року розірвано. Від спільного подружнього життя мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23.01.2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 24.10.2018 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено їх в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня винесення рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначила, що на даний час визначений судом розмір аліментів в сумі 1000 гривень є не достатнім для мінімального необхідного розвитку дитини. З моменту ухвалення рішення про збільшення розміру аліментів значно збільшився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (мінімальний рекомендований розмір аліментів), а також мінімальний розмір аліментів на одну дитину. Зазначена сума не в змозі в повному обсязі покрити витрати на дитину. Звернула увагу суду, що наразі відповідач їздить на заробітки, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у більшому розмірі. Крім того, зазначила, що законом передбачено, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки прожитковий мінімум періодично збільшується, а значить і збільшується мінімальний розмір аліментів, які відповідач повинен сплачувати.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 06.01.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов.

До початку судового розгляду справи, а саме 03.02.2021 року представником відповідача - адвокатом Остапенко В. С. на адресу суду було подано відзив на позов, в якому він позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є необгрунтованими та надуманими. Зазначив, що позивачем не доведено належними доказами, що ініційована нею зміна способу присудження (стягнення) аліментів немає під собою зміну розміру їх стягнення і не призведе до їх збільшення. Позивач намагається таким чином збільшити розмір стягнення аліментів. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів покращення матеріального становища або принаймні суттєвої зміни майнового матеріального стану у період після визначення розміру аліментів за рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 24.10.2018 року і до звернення одержувача аліментів до суду з відповідною позовною вимогою. Зазначив, що сім`я у якій проживає відповідач складається з шести чоловік, з яких троє - неповнолітні діти. Відповідач задля матеріального забезпечення сім`ї змушений періодично їздити на заробітки, оскільки неможливо працевлаштуватись по місцю його проживання. Однак, не дивлячись на скрутне матеріальне становище відповідач щомісячно сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 . Оскільки позивач не довела обгрунтованість підстав зміни способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину, тому є всі законні підстави відмовити у задоволенні позову.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16.10.2012 року розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 12.04.2018 року Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. В свідоцтві про народження дитини позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 вказані батьками.

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , окремо від відповідача, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №1222/01, виданою 28.12.2020 року Малолюбашанською сільською радою Костопільського району Рівненської області.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23.01.2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 24.10.2018 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено їх в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня винесення рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З аналізу вказаної норми вбачається право позивача звернутись з позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України).

Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 (справа № 486/466/18).

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від видів заробітку (доходу) платника, позивачу належало довести передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу.

Обґрунтовуючи даний позов, позивач фактично посилається на те, що аліментів, які на даний час підлягають стягненню з відповідача вкрай мало для задоволення потреб дитини, а також на зміну законодавства щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Тобто, як вбачається з аналізу обґрунтування позову, позивач фактично вказує на необхідність збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, позивачу належало довести й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

Разом з тим, посилаючись на такі обставини, позивач не надає жодних доказів на їх підтвердження.

Крім того, позивач не довела, що розмір отримуваного відповідачем доходу від тимчасових заробітків став таким, що значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі. Також позивач не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення здоров`я. Більше того, збільшення витрат позивача на утримання дитини не є обставиною у розумінні ст. 192 СК України, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів.

Як вбачається з поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву, відповідач постійного місця роботи немає, перебивається тимчасовими заробітками, його сім`я складається з шести чоловік, з яких троє неповнолітні діти, які перебувають на його утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї №137, виданою 27.01.2021 року Солотвинською селищною радою Івано - Франківського району Івано - Франківської області. Призначені судом аліменти відповідач періодично сплачує, що підтверджується копіями квитанцій від 17.08.2020 року, 16.09.2020 року, 19.10.2020 року, 19.11.2020 року, 17.12.2020 року, 16.01.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Предметом доказування у справах про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача або платника аліментів. З урахуванням вимог ст. 76 ЦПК України такі обставини можуть бути доведені, серед іншого, письмовими доказами, на підставі яких можливо встановити обставини, визначені ч. 1 ст. 192 СК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Щодо посилань позивача як на підставу для зміни розміру аліментів на зміни у законодавстві України щодо розміру аліментів суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Таким чином, державний виконавець, при стягненні аліментів визначає мінімальний розмір аліментів з урахуванням внесених змін у ст. 182 СК України.

Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення рішення про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки цей розмір встановлено законом.

При цьому, питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, визначені ст. 192 СК України, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (жителька АДРЕСА_1 ), паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 08.06.2007 року Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області, ІПН: НОМЕР_3 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , (житель АДРЕСА_2 ), паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 22.08.2014 року Костопільським РС УДМС України в Рівненській області, ІПН: НОМЕР_5 .

Повне рішення складено

12 березня 2021 року

СуддяЛ. А. Грипіч