Номер провадження: 22-ц/813/3959/21
Номер справи місцевого суду: 522/8/20
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної допомоги у м.Одесі» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

встановив:

02 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунальної установи «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» (далі КУ «Правова допомога») про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що він працював на посаді головного юрисконсульта юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі», з квітня 2019 року по 13.12.2019 року. Наказом директора КУ «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» № 26-ОС від 13.12.2019 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за відсутність на робочому місці 19.11.2019 року протягом 4 годин (з 10-00 до 12-44 год. та з 13-47 до 15-03 год.) без поважних причин.

Позивач вважає, що вказаний наказ № 26-ОС від 13.12.2019 року є незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів директора, оскільки він не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному об`ємі виконував всі свої посадові обов`язки, визначені Посадовою інструкцією. 19.11.2019 року з 10:00 до 12:44 та з 13:47 до 15:03 він перебував в судових засіданнях за викликом суду, про що було проінформовано директора установи.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора КУ «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» № 26-ОС від 13.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного юрисконсульта юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі», поновити його на вказаній посаді та зобов`язати КУ «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з 14 грудня 2019 року по час поновлення на роботі.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2020 року узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КУ «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2020 року, та постановлення нового, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 24.02.2021 року, на 09.30 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (т.1, а.с. 242, 245, т.2, а.с.1-2).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с. 39 тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Крім того, 19.02.2021 року від заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 надійшли заява та клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (т.2, а.с. 6,7, 15-17), в задоволенні яких ухвалою суду від 22.02.2021 року було відмовлено (т.2, а.с.18-19).

В свою чергу, від відповідача 23.02.2021 року надійшла заява про розгляд справи без участі представника КУ «Правова допомога» (т.2, а.с.20-23).

Таким чином, оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про відкладення розгляду справи, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки суддя Комлева О.С. в період з 01.03.2021р. по 05.03.2021р. перебувала на лікарняному, а суддя Сегеда С.М. в період з 08.03.2021р. по 12.03.2021р. на ХVІІІ з`їзді суддів України (т.2, а.с.41, 42), повне судове рішення складено в перший робочий день, коли суддя-доповідач Сегеда С.М. приступив до виконання своїх посадових обов`язків, а саме 15.03.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з КУ «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної допомоги у м.Одесі, з 15.01.2013 року по 15.02.2019 року обіймав посаду начальника відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Правова допомога».

У 2016 році ОСОБА_1 отримав свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №002786 видане Радою адвокатів Одеської області 16.03.2016р., а з кінця 2018 року почав активно співпрацювати на платній основі саме як адвокат з Центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

З 15.02.2019 року він був переведений на посаду юрисконсульта вказаної КУ у Приморському районі м.Одеси.

28.02.2019 року ОСОБА_1 був призначений на посаду головного юрисконсульта юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Правова допомога» в порядку переведення з посади юрисконсульта юридичного відділу у Приморському районі м. Одеси КУ «Правова допомога», яку обіймав на період перебування у відпустці по догляду за дитиною основного працівника.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд виходив із того, що фактично ОСОБА_1 , як посадова особа, залишав у робочий час основне місце роботи з метою прийняття участі у судових засіданнях за дорученнями Одеського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Так, зазначені обставини підтверджуються доповідними записками начальника юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Правова допомога» - колишнім безпосереднім керівником Гайси А.М. ОСОБА_2 , судовими повістками та поясненнями ОСОБА_1 щодо своєї відсутності на робочому місці (а.с.).

Тобто, суд першої інстанції виходив із того, що для участі у судових засіданнях у якості адвоката (захисника) на підставі доручень Центру безоплатної вторинної правової допомоги Гайса А.М. неодноразово, не узгоджуючи з керівництвом, без наявності законних підстав, залишав у робочий час своє робоче місце у КУ «Правова допомога».

Так, ухвалюючи судове рішення, суд виходив із того, що 19.11.2019 року ОСОБА_1 покинув робоче місце о 10-00 годині та повернувся о 12-44 годин.

В цей же день ОСОБА_1 покинув робоче місце о 13-47 год. та повернувся о 15-03 год.

Зазначені обставини не заперечувались позивачем ОСОБА_1 , однак в своїх поясненнях щодо факту відсутності на робочому місці протягом дня 4 години письмово пояснив, що був відсутній у зв`язку з викликом до суду його, як представника (захисника) за дорученням Центру безоплатної вторинної правової допомоги та надав суду відповідні повістки.

Крім того, факти відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 19.11.2019 року двічі: з 10-00 по 12-44 год. та з 13-47 по 15-03 год. підтверджуються Актами № 16 та № 17 від 19.11.2019 року (т.1, а.с.58-59).

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до п.п. 3.2.5 та п.п 2.3.25 Положення про юридичний департамент Одеської міської ради (далі ОМР), затвердженого рішенням ОМР від 03.02.2016 року № 248-VII визначено, що директор Департаменту координує роботу КП «Право» та КУ «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» та погоджує призначення на посади та звільнення з посад керівників та службовців (працівників) юридичних служб, юрисконсультів виконавчих органів ОМР, комунальних підприємств, установ та організацій міської ради.

09.12.2019 року листом за № 160 директор КУ «Правова допомога» звернувся до Юридичного департаменту ОМР та 13.12.2019 року було отримано погодження на звільнення ОСОБА_1 - головного юрисконсульта юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Правова допомога» (т.1, а.с.60, 61).

З підстав викладеного та у відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України, позивача ОСОБА_1 наказом № 26-ОС від 13.12.2019 року було звільнено з займаної посади головного юрисконсульта юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Правова допомога» за відсутність на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

На підтвердження своїх позовних вимог, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він на протязі останніх шести років сумлінно виконував свої посадові обов`язки, що підтверджується відповідним подяками та преміями за сумлінне виконання роботи, то зазначені обставини не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, і крім того спростовують його ж твердження щодо якогось особистого негативного ставлення до нього з боку керівництва установи.

Разом з тим судом враховано, що протягом останнього року відношення позивача до роботи та його поведінка неодноразово розбирались на засіданнях трудового колективу, йому виносилось попередження, а наказом КУ «Правова допомога» № 18-ОС від 12.06.2019 року «Про дисциплінарне стягнення» до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани (т.1, а.с.81).

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що прийом громадян він здійснював лише з 10.00 до 17.00 год., а тому його відсутність на робочому місці у робочий час, встановлений відповідним наказом керівництва, нікому шкоди не заподіює, то вони також не можуть свідчити про відсутність в його діях факту прогулу на робочому місці без поважних причин. Більше того, суд виходив із того, що особисто позивач ОСОБА_1 таким чином визнає, що виконання наказів керівництва та дотримання правил трудової дисципліни є необов`язковим.

Так, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач ОСОБА_1 обгрунтовує її тим, що він не вчиняв жодних дисціплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконував всі свої посадові обов`язки, визначені Посадовою інструкцією КУ «Правова допомога».

Однак, як матеріали справи, так і особисті пояснення ОСОБА_1 свідчать про те, що він у робочий час за дорученням іншої організації знаходився у суді в якості адвоката, що в свою чергу до діяльності КУ «Правова допомога» та його посадових обов`язків - головного юрисконсульта юридичного відділу КУ «Правова допомога» у Малиновському районі м. Одеси жодного відношення не має.

Ухвалюючи судове рішення, суд виходив із того, що відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з дотриманням правил внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Разом з тим, у разі невиконання трудових обов`язків, що визначаються статутами, положеннями або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовим колективом підприємств, установ, організацій, у тому числі за порушення режиму трудового часу, до працівника можуть бути застосовані заходи дисциплінарної відповідальності, а також інші заходи впливу щодо забезпечення дисципліни праці позбавлення працівника премії повністю чи частково, передбаченої системою оплати праці, винагороди за підсумками роботи за рік, одноразової винагороди за вислугу років тощо.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як: догана; звільнення.

П.п. 3.1, 3.2, 5.1, 5.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників КУ «Правова допомога», які є додатком до Колективного договору Установи (далі Правила, т.1, а.с.28-30), визначено що працівники установи зобов`язані працювати чесно і сумлінно, виконувати покладені на них обов`язки; додержуватись дисципліни праці; своєчасно і точно виконувати закони України, нормативно-правові акти Президента та Кабінету Міністрів України, інших органів державної виконавчої влади, Одеського міського голови, органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, наказів та інших розпорядчих документів директора Установи; не допускати дій і вчинків, що можуть зашкодити інтересам держави, місцевої громади чи негативно вплинути на репутацію працівника Установи; шанобливо ставитись до громадян та інших осіб, керівників і працівників Установи, дотримуватися високої культури спілкування. Коло обов`язків, які виконує кожний працівник за своєю посадою, визначається посадовими інструкціями, що затверджуються директором Установи.

Для працівників Установи встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями субота та неділя. Тривалість робочого часу працівників становить 40 годин на тиждень. Також встановлено час початку і закінчення роботи працівників та час перерви для відпочинку і харчування, а саме:

-з понеділка по четвер: початок роботи - о 9-30 год., закінчення роботи о 18-15 год.;

-п`ятниця: початок роботи - о 9-30 год., закінчення роботи о 17-00 год.;

-перерва: з 13-00 год. по 13-30 год.

Крім того, відповідно до п. 5.3 Правил для виконання невідкладної та непередбаченої роботи працівники зобов`язані за розпорядженням керівництва з`являтися на роботу у вихідні, святкові та неробочі дні в порядку, передбаченому чинним законодавством. Робота у ці дні компенсується відповідно до статті 72 КЗпП України.

Посадовою інструкцією головного юрисконсульта юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси КУ «Правова допомога» визначено, що головний юрисконсульт зобов`язаний дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку.

Разом з тим, п 4.7 Порядку організації та проведення особистого прийому громадян в КУ «Спеціалізована установа з надання безоплатної первинної правової допомоги у м. Одесі» (т.1, а.с.32-33) працівникам КУ «Правова допомога» суворо забороняється:

- встановлювати будь-яку плату за надання правової допомоги, що включає консультування, оформлення заяв, звернень, запитів, видачу особам витягів із законодавчої бази, інформаційних довідок, бланків та інших документів;

- надавати будь-які послуги, не пов`язані зі специфікою діяльності установи (вторинна правова допомога, у т.ч. адвокатські послуги; розроблення індивідуальних пакетів документів - статутів, положень тощо; копіювання не пов`язаних документів тощо)

- надавати правову допомогу від імені КУ «Правова допомога» за індивідуальним запрошенням приватних або юридичних осіб, без попереднього погодження з керівництвом установи.

Таким чином, оскільки відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, то суд дійшов правильного висновку про те, що КУ «Правова допомога» правомірно було звільнено головного юрисконсульта юридичного відділу у Малиновському районі м. Одеси ОСОБА_1 із займаної посади за відсутність на робочому місці 19.11.2019 року більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, на підставі наказу № 26-ОС від 13.12.2019 року.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлені позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу № 26-ОС від 13.12.2019 року про звільнення з посади, а також поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку є такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому йому слід відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що явка його до суду для захисту інтересів малозабезпечених, хворих громадян похилого віку не може бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, є підставними, однак ОСОБА_1 був звільнений не за факти його явки до суду для захисту інтересів малозабезпечених і хворих громадян похилого віку, а за прогули без поважних причин за своїм основним місцем роботи.

З цих підстав, доводи позивача і заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він був зобов`язаний приймати участь в судах для захисту інтересів малозабезпечених і хворих громадян похилого віку, не дають йому права вчиняти прогули за основним місцем своєї роботи, тобто не є поважною причиною відсутності ОСОБА_1 на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева