МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________________________________________________________
Справа №521/1331/21
Пр. №2/521/2317/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.

при секретарі Ткач А.О., за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача директора ТОВ «Жилсервіс ЛТД» Странської В.Й.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс ЛТД» про визнання права власності на житло за набувальною давністю,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс ЛТД» (далі ТОВ «Жилсервіс ЛТД») про визнання права власності на житло за набувальною давністю, згідно якого просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житло, а саме на кімнату АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилався на те, що з 1998 року та по теперішній час він на правових підставах, на підставі договору оплати, виданого ДП ЖЕД ЗАТ «Черноморсантехмонтаж», проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а в 2005 році він був прописаний у зазначеному гуртожитку.

Зазначив, що 25 травня 2006 року, після припинення діяльності підприємства, гуртожиток було приватизовано ТОВ «Жилсервіс ЛТД», з яким у нього було укладено договір оренди житлового приміщення, що переукладався кожного року.

Стверджував, що весь цей час він користувався зазначеним приміщенням відкрито і добросовісно, проводив за власні кошти ремонтні роботи та завжди вчасно сплачував комунальні платежі, ніяких дій, спрямованих на приховування факту відкритого володіння кімнатою, не здійснював.

Вказував, що 01 лютого 2018 року він звернувся до ТОВ «Жилсервіс ЛТД» з заявою про укладення договору оренди житлового приміщення одного койко-місця у кімнаті АДРЕСА_1 . Однак, 20 лютого 2018 року на його адресу було направлено припис, в якому зазначено, що адміністрація ТОВ «Жилсервіс ЛТД» доводить до відома про те, що він систематично порушує умови договору оренди житлового приміщення, порушує правила громадського порядку та сумісного проживання в гуртожитку, в зв`язку з чим та у відповідності до договору оренди житлового приміщення ТОВ «Жилсервіс ЛТД» відмовляє йому у подальшому продовженні даного договору з 01 лютого 2018 року. Також у приписі зазначено, що він повинен звільнити займане приміщення до 20 березня 2018 року. З зазначеним позивач не погоджується, оскільки вважає, що підстави, на яких йому було відмовлено, є неправдивими та надуманими.

Крім того, 13 червня 2018 року ТОВ «Жилсервіс ЛТД» повідомило його про те, що він повинен звільнити займане койко-місце у кімнаті АДРЕСА_1 , з чим він не погодився, оскільки вважає, що такі вимоги порушують право на житло, дароване Конституцією України, а саме ст. 47.

Позивач вважає, що він має право не лише проживати в цьому гуртожитку на підставі договору оренди, а й на підставі статей 335 і 344 ЦК України, суд має визнати за ним право власності на вказане житлове приміщення, яке він більш, ніж за двадцять років свого проживання там, став асоціювати зі своїм життям.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 14-15).

17 лютого 2021 року представник відповідача, директор ТОВ «Жилсервіс ЛТД», надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки, крім іншого, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Жилсервіс ЛТД» про визнання права власності на житло за набувальною давністю було залишено без задоволення. Вказаним рішенням встановлено, що згідно договору оренди житлового приміщення, що не передбачає пролонгації, від 01 лютого 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Жилсервіс ЛТД», позивачу надано у користування частину житлового приміщення одне ліжко-місце за адресою: АДРЕСА_3 , терміном до 31 січня 2018 року.

Позивач в підготовчому судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі.

Представник відповідача директор ТОВ «Жилсервіс ЛТД», в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти закриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом було витребувано з цивільної канцелярії Малиновського районного суду м. Одеси для огляду в судовому засіданні цивільну справу №521/21669/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Жилсервіс ЛТД» про визнання права власності на житло за набувальною давністю.

Згідно прохальної частини позовної заяви від 28 грудня 2019 року, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житло, а саме на кімнату АДРЕСА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 березня 2020 року, ухваленим за результатами розгляду вказаної цивільної справи №521/21669/19 та залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Жилсервіс ЛТД» про визнання права власності на житло за набувальною давністю було відмовлено. У даному рішенні суд прийшов до висновку, що позивачем не підтверджено продовження відкритого і безперервного володіння спірним майном протягом п`ятнадцяти років, як передбачено правилами ч. 3 ст. 344 ЦК України. Крім того, судом було враховано, що за правилами ч. 3 ст. 344 ЦК України задоволення позовних вимог можливо за умови що власник майна, після закінчення строку договору не пред`явив вимоги щодо його повернення. Наявність цих фактів не були доведені позивачем у змагальному процесі.

Справа №521/1331/21, яка на даний час розглядається в суді, розпочата за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Жилсервіс ЛТД» про визнання права власності на житло за набувальною давністю, а саме на кімнату АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на такі ж підстави, які були зазначені в його позовній заяві від 28 грудня 2019 року.

Тобто, предмет і підстави позову у вищевказаних справах тотожні.

Отже, судом встановлено, що вимоги позивача при зверненні до Малиновського районного суду м. Одеси в грудні 2019 року, а саме визнання права власності на житло за набувальною давністю, а саме на кімнату АДРЕСА_1 , вже були предметом розгляду Малиновського районного суду м. Одеси (справа №521/21669/19), за результатами якого було ухвалено рішення від 26 березня 2020 року, яке набрало законної сили та є чинним.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 255 ЦПК України, суд

ухвалив:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Жилсервіс ЛТД» про визнання права власності на житло за набувальною давністю закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда