Справа №443/2/20
Провадження №2/443/558/21
РІШЕННЯ

іменем України

17 березня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просить: встановити факт його проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 : право на земельну частку (пай) площею 1,35 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6741, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 21.05.1997 року №315 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №480; право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 , мешканка смт. Гніздичів, була одинокою жінкою, не мала сім`ї та близьких родичів. Вона потребувала допомоги і догляду, а тому батько позивача - ОСОБА_3 взяв її до себе, щоб турбуватися про неї, оскільки вона була його далекою родичкою. Із січня 2002 року ОСОБА_2 проживала однією сім`єю із ними у АДРЕСА_2 .

27.05.2005 року ОСОБА_2 залишила заповіт в користь мого батька. Одна ОСОБА_3 помер швидше за спадкодавця, а саме у 2006 році.

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 іншого заповіту не залишала.

Одночасно вона продовжувала проживати з ними однією сім`єю аж до моменту своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої увійшло право на земельні ділянки площею 1,35 умовних кадастрових га на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ЛВ №6741, виданого 30.05.1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 21.05.1997 року №315 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №480.

Також, у склад спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 , належний померлій згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 18.08.1995 року.

Оскільки батько позивача помер швидше за спадкодавця, а нового заповіту вона не залишила, то спадкування відбулося за законом.

Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №1473 від 22.11.2019 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 , однак проживала за адресою АДРЕСА_2 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 01.01.2002 року та на день смерті з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Оскільки спадщину юридично не оформлено ніким, вона не визнана відумерлою, то він має право на її юридичне оформлення.

20.12.2019 року позивач звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі, у зв`язку із тим, що він не є спадкоємцем до майна померлої, оскільки заповіт від імені померлої в його користь не посвідчувався, а родинний зв`язок між мною та спадкодавцем відсутній.

Відтак, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.09.2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської обалсті Сливки С.І. від 04.11.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з мотивів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглядати справу у його відсутності, позов не заперечує.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 10.05.2008р. (а.с.12).

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради, зареєстрований в реєстрі за №109 (а.с.14), за яким усе своє майно заповіла ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 від 03.01.2007р. (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої увійшло: право на земельну частку (пай) площею 1,35 умовних кадастрових га на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії ЛВ №6741 (а.с.28); житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 , належний померлій згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 18.08.1995 року (а.с.17).

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 іншого заповіту не залишала, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 02.12.2019 року, де актуальним залишається заповіт від 27.05.2005 року (а.с.15).

Згідно довідки Гніздичівської селищної ради №1473 від 22.11.2019 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 , однак проживала за адресою АДРЕСА_2 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01.01.2002 року та на день смерті з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.13)..

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивачка стверджує, що ОСОБА_2 була одинокою жінкою та на момент її смерті не було осіб, які б могли спадкувати за законом у спосіб передбачений ст.1261-1263 ЦК, постійно проживала із його сім`єю.

Постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 20.12.2019 року (а.с.30) ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку із тим, що він не є спадкоємцем до майна померлої, оскільки заповіт від імені померлої в його користь не посвідчувався, а родинний зв`язок між спадкоємцем та спадкодавцем відсутній.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_2 була її сусідкою. В 2002 році ОСОБА_2 забрала до себе сім`я ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є сестрою ОСОБА_3 . ОСОБА_2 проживала разом із сім`єю ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Одночасно суд бере до уваги і той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд приходить до переконання, що здобутими в судовому засіданні доказами, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_5 проживав із спадкодавцем - ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини на час відкриття спадщини, а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за законом на спадкове майно.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнаннятакого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що він не є спадкоємцем до майна померлої, оскільки заповіт від імені померлої в його користь не посвідчувався, а родинний зв`язок між ним та спадкодавцем відсутній.

Після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась (а.с.56), що свідчить про відсутність інших спадкоємців після його смерті.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що вимога про визнання за позивачем права на земельні ділянки також підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до моменту смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 :

-право на земельну частку (пай) площею 1,35 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №6741, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №315 від 21.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №480;

-право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.03.2021 р.

Головуючий суддя С.І Сливка