КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021року місто Київ.

Справа 760/14635/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4970/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді доповідачаЖелепи О.В., суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року (ухвалене в складі судді Козленко Г.О.. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня )

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, в якому просить:

- стягнути з відповідача аліментив твердій грошовій сумі, що підлягає індексації, на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5500 грн, щомісячно, починаючи з липня 2020 року і до повноліття дитини.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що 04.11.2011 між сторонами було зареєстровано шлюб.

22.02.2017 шлюб між сторонами розірвано.

Від спільного шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що з червня 2015 року, з моменту фактичного припинення проживання сторін разом, відповідач ухиляється від утримання дитини, не бере участі у її вихованні, не піклується про духовний розвиток.

Враховуючи, що відповідач аліменти нікому не платить, інших неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, позивач вважає, що ОСОБА_2 може сплачувати аліменти в розмірі 5500 грн щомісячно.

01.10.2020 відповідач подав відзив, відповідно до якого просив позов задовольнити частково та стягувати аліменти в розмірі 1500 грн до досягнення донькою повноліття. Відповідач зазначив, що ніколи не відмовлявся від сплати аліментів та в подальшому буде надавати необхідну допомогу. Після припинення шлюбних відносин, добровільно сплачував позивачу аліменти на утримання доньки близько 3000 грн щомісячно. Також відповідач зазначив, що тривалий час не має постійного місця роботи та має нестабільний, мінливий дохід, що унеможливлює сплату аліментів в розмірі вказаному в позові. З урахуванням погіршення його майнового стану він може сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 грн та готовий приймати участь у додаткових витратах на доньку.

19.10.2020 від позивача за допомогою поштового зв`язку до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого остання зазначила, що просить стягувати аліменти з моменту подання позовної заяви, а тому відповідачу немає необхідності посилатися на копії квитанцій за минулі роки. Також зазначила, що донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Інші витрати на дитину виникають постійно, наприклад дитина відвідує медичні заклади, що потребує витрат на обстеження та лікування, також необхідно оплачувати гуртки та навчання в музичній школі. Крім того, позивач зазначила, що вона витрачає кошти для правильного харчування та придбання дитині якісного одягу та взуття.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн, щомісяця, починаючи з 06.07.2020 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В іншій частині вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, 28 січня 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн, щомісяця, стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 5500,00 грн. щомісяця, починаючи з 06.07.2020 з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В скарзі посилалася на те, що суд першої інстанції не повно та не об`єктивно дослідив всі обставини справи не дав належної оцінки доказам у справі та неправильно застосував норму матеріального права з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, оскільки недостатньо аргументував розмір присуджених аліментів на утримання доньки.

В умовах цінової політики сьогодення аліментів в розмірі 2500 грн. щомісячно, не вистачить навіть на половину повноцінного харчування дитини, що суперечить: принципу рівності прав та обов`язку батьків брати участь у витратах на дітей.

Скаржником також вказано, що фінансові витрати за харчування лише у школі виходячи з розрахунку для 21 навчального дня становлять на сьогодні не менше 1680.00 грн на місяць. В житті дитини мають місце інші не додаткові витрати, наприклад одяг та взуття, що має відповідати розміру, якості та сезону. Так в ухвалі Верховного Суду від 30.07.2018 року у справі №522/6424/16-ц Судом зазначено, що витрати з придбання канцелярських товарів, одягу та взуття є такими, що не відносяться до додаткових витрат у розумінні статті 185 СК України, а входять до складу щомісячних аліментних платежів.

Судом першої інстанції не враховані витрати на навчання дитини.

Відповідно частини 1 ст. 55 ЗУ «Про освіту» батьки мають рівні права та обов`язки щодо освіти і розвитку дитини.

Зазначила, що згідно наданої суду першої інстанції копії Витягу з єдиного державного демографічного реєстру щодо місця проживання, адреса місця проживання за державною реєстрацією у м. Хмільник, Вінницької обл. Донька народилася, проживає та навчається в м. Києві. Для забезпечення належного місця проживання потрібно орендувати житло відповідного рівня, при цьому додатково облаштовуючи його для доньки.

Судом першої інстанції не включені до розміру аліментів витрати на лікування та обстеження. Хоча, додаткові витрати на дитину - це витрати, що викликані особливими обставинами.

Не включені судом першої інстанції при визначені розміру аліментів інші потреби для розвитку дитини. Стаття 31 Конвенції ООН «Про права дитини» всі діти мають право на відпочинок і дозвілля. Необхідним для розвитку дитини є відпочинок, дозвілля та розваги, участь у розважальних заходах, у культурному житті, а також заняття мистецтвом.

Зазначає, що Позивачем та Відповідачем не досягнуто жодних домовленостей щодо того, в який спосіб Відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дитиною та, відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на її утримання

Крім того, позивач зазначає, що не просить суд стягнути аліменти за минулий період, а починаючи з липня 2020 року, з дня подання позовної заяви. У рішенні суду першої інстанції неодноразово зазначено, що Відповідач сплачував аліменти в розмірі 3000,00 грн. При цьому судом присуджені аліменти у розмірі 2500грн., що є меншим ніж 3000 грн.

Судом не враховано, що Відповідач не надав жодного доказу погіршення його платоспроможності. На підтвердження свого майнового стану відповідачем було додано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з 3 кварталу 2019 року по 2 квартал 2020 року. Довідка про відсутність доходів не є підставою для несплати аліментів в аргументованій твердій грошовій сумі і не означає, що Відповідач не заробляє.

Вважає посилання відповідача на те, що у нього відсутній дохід, не повинні були братись судом першої інстанції до уваги з огляду на те. що відсутність стабільного доходу не є передбаченою законом підставою для звільнення батьків від обов`язку утримання своїх дітей до повноліття.

Суд першої інстанції неналежно перевірив обставини, визначені статтею 182 СК України. Погіршення здоров`я, матеріального стану або інших випадків, передбачених СК України, Відповідач не зазначив, не довів та не надав доказів підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті аліментів в обґрунтованому та необхідному для забезпечення належного рівня життя доньки розмірі 5500 грн.

Ухвалою від 15 лютого 2021 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

23.02.2021 року, відповідно до поштової відмітки, до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача в якому він просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що ніколи не відмовлявся від обов`язку утримувати доньку, постійно спілкувався з нею та в подальшому буде надавати їй необхідну допомогу, в тому числі матеріальну.

Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, добровільно та в порядку узгодженому з Позивачкою(хоча вона зараз намагається заперечувати цей факт), щомісяця сплачував аліменти на користь доньки. Розмір виплат на утримання доньки в середньому складав близько 3000 гривень, щомісячно.

Зазначає, що карантин 2020 року вніс суттєві корективи в життя, тому влітку 2020 року мав заборгованість по сплаті аліментів. Прекрасно розуміє, що ніякі об`єктивні причини, навіть дуже поважні, не можуть звільнити від обов`язку утримувати власну дитину, тому неодноразово говорив Позивачці, що найближчим часом повністю виплатить аліменти, з урахуванням заборгованості.

Вказує на те, що станом на сьогодні своєчасно сплачує аліменти, в тому числі повністю виплатив заборгованість, що підтверджується змістом апеляційної скарги, в якій відсутні будь-яке посилання на факт затримки у виплаті чи невиплати аліментів.

Таким чином, вважає що обставини викладені в апеляційній скарзі не підтверджені належними доказами, апеляційна скарга не містить посилання на норми права які були порушені судом під час ухвалення оскаржуваного рішення, а тому відсутні правові підстави для його зміни.

02.03.2021 року до апеляційного суду надійшла відповідь на відзив від скаржника, в якій позивач стверджує, що відповідач не надав доказів узгодженого порядку виплати аліментів, в тому числі виплати заборгованості. На сьогоднішній день обов`язки щодо дитини виконує самостійно, а Відповідач не надає ніякої допомоги, в тому числі матеріальної.

Стосовно карантину 2020 року , позивач зазначає, що він не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України, в редакції, що діяла на час розгляду справи районним судом

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.11.2011 між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано 22.02.2017.

Від спільного шлюбу у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дочка проживає з позивачем. Відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини в сумі 3000 грн. на місяць, що не заперечувалось позивачем по справі та підтримувалось в апеляційній скарзі.

З 2019 року відповідач почав нерегулярно надавати допомогу, через зміну майнового стану.

Відповідно до довідки з ДПС України з третього кварталу по другий квартал 2020 року відсутня інформація про доходи відповідача.

Суд першої інстанції встановив, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на одну дитину в сумі 5 500 грн. не можуть бути задоволені, так як на час ухвалення рішення у відповідача відсутні доходи, які б дозволили йому платити аліменти в такому розмірі.

Колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки він повністю відповідає наявним у справі доказам. До апеляційної скарги позивачем не долучені будь-які докази, які б свідчили про те, що щомісячний дохід відповідача становить суму, яка б дозволила йому сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував вартість харчування, одягу та необхідних витрат на поточне лікування та навчання, колегія суддів не приймає, оскільки ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду позивач не надала повного розрахунку її щомісячних витрат на дитину, з якого можна було б встановити, яку конкретно суму потребує дочка для свого нормального фізичного та духовного розвитку.

В скарзі міститься посилання на вартість харчування в школі, проте зазначена сума не свідчить про те, що на місяць позивач на дитину витрачає 11 000 грн., з огляду на те, що якщо 5500 позивач просить стягнути з відповідача, відповідно вона також повинна витрачати з власних коштів на дочку 5500 грн., оскільки обов`язки батьків є рівними. Будь-яких доказів того, що позивач на дитину в місяця витрачає 11 000 грн. суду не надано.

Доводи про поточні витрати на лікування та необхідність придбання якісного одягу, колегія також не приймає з огляду на те, що ст. 182 СК України встановлений рекомендований до стягнення розмір аліментів. При цьому можливість його стягнення поставлена в залежність від майнового стану платника аліментів.

Так, згідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року становить - 2395 гривень, з 01липня 2021 року -2510 грн, з 01 грудня - 2618.

Отже судом стягнуто аліменти в розмірі, який навіть більший рекомендованого до стягнення Законом.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач добровільно сплачував на утримання дочки 3000 грн. щомісячно, незважаючи на те, що за даними податкової служби в нього відсутні доходи.

Тобто, відповідач мав кошти, з яких добровільно перераховував 3000 грн. щомісячно.

Ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду відповідач не надав доказів, що на час ухвалення рішення, а це грудень 2020 року, відповідач не має можливості продовжувати перераховувати таку суму , в якості аліментів.

Посилання на карантин, без доказів, які б свідчили, що відповідач втратив можливість заробити в м. Києві 6000 грн. в місяць є не достатнім для того, щоб суд не присудив до стягнення аліменти в розмірі , що відповідач платив добровільно. Слід зазначити, що ціни на товари та послуги в 2021 році не знизились, а відповідно присудження судом аліментів в розмірі, що нижчий від тих , який сплачував платник аліментів добровільно не відповідає ні засадам розумності та справедливості, ні найкращим інтересам дитини, яка з часу розлучення батьків отримувала від батька на своє утримання приблизно 3000 грн.

Крім того, колегія суддів враховує, що з липня 2021 року рекомендований розмір аліментів складає більшу суму , ніж присудив суд, а тому з урахуванням наведеного, приходить до висновку про необхідність змінити рішення та збільшити розмір стягнутих аліментів до 3000 грн. щомісячно.

Також колегія роз`яснює, що частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а розмір стягнутих аліментів на утримання дитини має бути збільшено до 3 000 грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1261, 20 гривень, від сплати якого була звільнена позивач при подачі апеляційної скарги.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 грудня 2020 року змінити, збільшивши розмір аліментів, визначений до стягнення на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі до 3000 грн. В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 16 березня 2021 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді В.А.Кравець

О..Ф. Мазурик.