Дата документу 16.03.2021 Справа № 334/4338/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/4338/20
Провадження №22-ц/807/957/21
Головуючий в 1-й інстанції Добрєв М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Токарєва Валентина Васильовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила суд заборонити ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ., разом з двома дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В обґрунтування своєї заяви вказувала, що перебуває в шлюбі з 29.01.2020 року з ОСОБА_1 . Під час спільного проживання з ОСОБА_1 останній постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона неодноразово викликала поліцію, яка фіксувала вказані обставини. Постійне фізичне та психологічне насильство з боку ОСОБА_1 стали підставою розриву відносин. ОСОБА_1 часто знаходячись у стані алкогольного сп`яніння принижував та залякував заявницю, до словесних принижувань додалось штовхання та мордування. Так, під час одної з таких ситуацій ОСОБА_1 штовхнув заявницю, вона впала та сильно вдарилась головою об підлогу. Після чого вона була змушена зробити обстеження головного мозку на МРТ. За зверненням ОСОБА_2 02.07.2020р. Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області відкрито кримінальне провадження за попередньою кваліфікацією ст.125 ч.1 КК України та призначена судово-медична експертиза. У зв`язку із застосуванням до ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства в присутності дітей, разом із сином звернулась за допомогою до психолога-психоаналітіка ОСОБА_5 , та в ході проведеного дослідження психічного стану дитини ОСОБА_6 було виявлено вплив психосоціальних факторів, ситуації домашнього насильства на негативний психоемоційний стан неповнолітнього ОСОБА_6 . Крім цього, ОСОБА_2 звернулась до поліції із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ОСОБА_1 відносно неї та її дітей правопорушення за ст.126-1 КК України. Отже зазначені вище обставини характеризують ОСОБА_1 як кривдника, у розумінні норм ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а ОСОБА_2 та малі літні діти ОСОБА_4 , 2017 р.н. та ОСОБА_3 , 2006 р.н.- є постраждалими від домашнього насильства. Заявниця вважає, що кривдник може продовжити вчиняти над нею насильство, а тому є необхідність у видачі судом обмежувального припису.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року, заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 по видачу обмежувального припису - задоволено.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , на строк 6 місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з наступними заборонами:

Заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 .

Заборонено перебувати в місці перебування ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_5 .

Заборонено перебувати в місці перебування ОСОБА_2 (за місцем роботи) Трикотажна фабрика «Roksana», що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Рельєфна ,б.8.

Заборонено перебувати в місці перебування (спортивна секція) ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , а саме в Сортивному клубі «Тонус» , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Заборонено перебувати в місці перебування ОСОБА_3 за місцем навчання в Колегіумі «Елінт», що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.М.Чуйкова,29.

Заборонено перебувати в місці перебування ОСОБА_4 за місцем відвідування Дитячого розвиваючого центру «Капітошка», що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перемоги,б.4.

Заборонено перебувати в місці перебування ОСОБА_4 за місцем відвідування Центру навчання Woodland, що знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Дніпровські пороги,б.15-г.

Заборонено спілкуватися із дітьми, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Заборонено наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування (перебування) ОСОБА_2 та дітьми, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Заборонено особисто розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням буде перебувати у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею.

Заборонено ОСОБА_1 телефонувати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та вести листування особисто і через третіх осіб.

Копію рішення направлено до Дніпровського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області та до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району для взяття ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ., на профілактичний облік.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Токарєва Валентина Васильовича подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, заявником у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а судом першої інстанції при розгляді справи порушено процесуальні права скаржника, оскільки його не було повідомлено про час та дату розгляду справи не було надіслано копію рішення у справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває в шлюбі з 29.01.2020 року з ОСОБА_1 .

За зверненням ОСОБА_2 02.07.2020 р. Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області відкрито кримінальне провадження за попередньою кваліфікацією ст.125 ч.1 КК України та призначена судово-медична експертиза.

У період з 06.07.2020 р по 22.07.2020р ОСОБА_2 знаходилась на лікуванні в КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР, відділення нейрохірургії, з діагнозом: S13.4 травматичний підвивих зубноподібного відростку С2; травматична вертеброгенна цервікалгія з радікулопатієй С2-С3 справа; дорсопатія шийного відділу хребта; кили дисків С5, С6; больовий та нейротрофічний с-ми; М50.1 ураження міжхребетного диска шийного відділу з радіуколопатієй; G95.8 інші уточнені хвороби спинного мозку.

Наразі заявниця проходить курс лікування у невролога та вживає ліки за призначення.

Крім того, у зв`язку із застосуванням до ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства в присутності дітей, остання разом із сином звернулась за допомогою до психолога-психоаналітика ОСОБА_5 , та в ході проведеного дослідження психічного стану дитини ОСОБА_6 було виявлено вплив психосоціальних факторів, ситуації домашнього насильства на негативний психоемоційний стан неповнолітнього ОСОБА_6 , що підтверджується висновком психолога-психоаналітіка ОСОБА_5 , вих.№88 від 28.07.2020р. Також з висновку вбачається, що ОСОБА_7 боїться ОСОБА_1 .

Згідно висновку психолога-психоаналітика ОСОБА_5 , вих. .№87 від 23.07.2020 р. щодо психологічного стану ОСОБА_2 вбачається наступне: в неї виявлено симптоми ПТСР (постртраватичний стресовий розлад), також спостерігається ПТСР із депресією та рекомендовано пройти реабілітацію щодо процесу фізичних, психологічних та соціальних ресурсів. Також пройти психотерапевтичні і психокорекційні форми роботи, і через 6 місяців повторно пройти психологічне обстеження.

Крім цього, ОСОБА_2 звернулась до поліції із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення ОСОБА_1 відносно неї та її дітей правопорушення за ст.126-1 КК України.

З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного та психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , неодноразове нанесення ним тілесних ушкоджень заявниці, суд першої інстанції вважав, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а заява ОСОБА_2 є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 9 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18).

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вчиняє відносно ОСОБА_2 психологічне та фізичне насильство. Заявник зверталася до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення. За зверненням ОСОБА_2 02.07.2020 р. Дніпровським ВП ГУНП в Запорізькій області відкрито кримінальне провадження за попередньою кваліфікацією ст.125 ч.1 КК України та призначена судово-медична експертиза. Факт психологічного насильства підтверджується наданими висновками психолога-психоаналітика ОСОБА_5 , вих. .№87, 88 від 23.07.2020 р. та 28.07.2020р. відповідно щодо психологічного стану ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши характер вчинених заінтересованою особою протиправних дій, ризики їх продовження та вірогідність повторного вчинення останнім домашнього насильства, а також нагальну необхідність захисту прав заявника від насильства, дійшов правильного висновку про можливість застосування до ОСОБА_1 обмежувального припису.

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функції і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Виданий судом обмежувальний припис, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 щодо дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ніяким чином не позбавляє прав батька на прийняття участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, а якщо ці права порушуються чи не визнаються заявником, то вони підлягають захисту у визначеному законом судовому порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення учасника справи про судовий розгляд, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 9 ст. 128 ЦПК України суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Заява ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису надійшла до суду першої інстанції 03 серпня 2020 року.

Ухвалою від 03 серпня 2020 року суд прийняв цю заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначивши її до судового розгляду на 05 серпня 2020 року на 10-00 год.

Відповідно до реєстру надісланих СМС-повідомлень, повідомлення про виклик до суду було надіслано ОСОБА_1 04.08.2020р. та доставлено на номер 6, спростувань зазначеного суду апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 128 ЦПК України, а також обмежені законом строки розгляду справ про видачу обмежувального припису та необхідність термінового повідомлення учасників судового процесу, суд першої інстанції правомірно викликав ОСОБА_1 у судове засідання за допомогою смс-повідомлення.

Отже, суд першої інстанції провів розгляд справи за відсутністю осіб, які були належним чином повідомлені проте не з`явились в судове засідання, що відповідає правилам ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України.

Також сам апелянт апеляційному суду не надав жодних доказів, які б спростовували доводи заявника. При цьому самоусунувся і від явки до апеляційного суду, подавши заяву через представника про розгляд справи апеляційним судом у відсутність ОСОБА_1 та його представника.

Окрім цього, на час апеляційного розгляду шлюб між сторонами розірвано, з моменту видачі обмежувального припису і на час відкриття апеляційного провадження сплинув шестимісячний строк дії обмежувального припису.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Токарєва Валентина Васильовича залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 березня 2021 року

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О. З. Поляков