Провадження № 2/185/650/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Молчанової Н.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу ЄУ №185/11298/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відмову в поверненні заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Західно-Донбаської ОДПІ про відмову в поверненні заробітної плати, та просив стягнути з відповідача 1897 грн як заробітну плату та нарахування на неї - 106288,74 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року дану позовну заяву залишено без руху для надання позивачем уточненої позовної заяви з зазначенням правильної назви суду та п.п.2,3,4,5,6,7,8,9,10 ч.3 ст.175 ЦПК України, уточнення виду сум стягнення, які просить позивач (пеня, затримка, інше), визначення ціни позову, та сплати судового збору.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року матеріали позовної заяви повернуто заявнику, так як недоліки не усунуті в повному обсязі.

Постановою від 05 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду скасувала ухвалу від 13.01.2020 та зазначила, що вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заява позивача від 04 січня 2020 року є фактичним виправленням недоліків позову в порядку, передбаченому вимогами ст. 175-177 ЦПК України. За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано до позовної заяви правила ч.1,ч.3 ст.185 ЦПК України, що свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. З огляду на викладене, колегія суддів вважала обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі, ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, з метою уникнення надмірного формалізму та забезпечення доступу до суду, ухвалою суду від 22.10.2020 було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, зазначено, що питання уточнення виду сум стягнення, які просить позивач, визначення ціни позову, та в залежності від цього необхідності сплати судового збору, визначення кола учасників справи, вирішити в підготовчій частині першого судового засідання, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державну казначейську службу України, , місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

19.11.2020відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнають, просять відмовити в повному обсязі. Зазначають, що Західно-Донбаську ОДПІ припинено як юридичну особу, так як постановою КМУ від 19.06.2019 за №357, та Додатком 1 реорганізовано територіальні органи ДФС шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів ДПС, тому необхідно замінити відповідача з Західно-Донбаської ОДПІ на належного правонаступника Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, , місце знаходження: 49005 м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А, у зв`язку з реорганізацією. Зазначено, що 27.10.2016 позивач вже звертався до Павлоградського міськрайонного суду із позовом від 13.10.2016 до Західно-Донбаської ОДПІ щодо повернення заробітної плати, індексації, компенсації, моральної шкоди на загальну суму 62985,95 грн., в тому числі утриманої заробітної ні в сумі 1897,15 грн. Рішенням суду першої інстанції від 28.02.2018 та Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.12.18 у вказаній справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Західно-Донбаської ОДПІ про стягнення утриманих сум відмовлено. Вважають, що справа № 185/11298/19 повинна бути закрита в частині стягнення з відповідача заробітної плати у сумі 1897,15 грн. та нарахованих на неї сум. В позові позивач просить суд витребувати з відповідача заробітну плату. Проте, між позивачем та відповідачем ніколи не укладалось ані трудових, ані цивільних угод, трудові відносини, з яких би витікало право позивача на отримання від відповідача заробітної плати, відсутні. Зі змісту позову взагалі неможливо зрозуміти суть позовних вимог та їх підставу. Вважають, що позивачем пропущено строки позовної давності за зверненням до суду із вимогами щодо захисту свого цивільного права у даних правовідносинах. З аналізу спірних відносин вбачається, що по правовій природі кошти, які просить витребувати від відповідача позивач, є помилково сплаченими до бюджету коштами. Причому, помилково сплаченими до бюджету не позивачем, а юридичною особою - Профсоюзом робітників вугільної промисловості підприємством «Робітнича солідарність». Втім, як вбачається з платіжного доручення № 104 від 02.07.2015р., підприємство «Робітнича солідарність», директором якого був позивач, самостійно сплатило до бюджету 3400,00 грн., зазначивши призначення платежу: Утримання штрафів з зарплати червень 2015р. ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відповідно до постанов від 19.12.2014р. В подальшому Підприємство «Робітнича солідарність» неодноразово зверталось до Західно-Донбаської ОДПІ із листами щодо повернення надмірно та помилково сплачених коштів (листи від 20.05.2016р. б/н, від 15.06.2016р. № 17, від 04.08.2016р. № 6). Проте, підприємство в даних листах просило повернути не ті кошти, що самостійно помилково сплатило за громадянина ОСОБА_4 , і не на свій рахунок, а кошти, стягнуті ВДВС з пенсії громадянина ОСОБА_1 , і на адресу Пенсійного фонду м. Тернівка. Тобто фактично підприємство намагалось розпорядитись коштами, які ніколи йому не належали, а належали громадянину ОСОБА_1 12.09.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.09.2016р. б/н із проханням перерахувати надміру або помилково сплачені кошти у сумі 1700 грн. на свій банківський рахунок. Зазначають, що сплата підприємством «Робітнича солідарність» суми коштів в рахунок погашення штрафу громадянина ОСОБА_1 не може вважатись виконанням постанови у справі про адміністративне порушення, винесеної щодо позивача. Отже, в даному випадку сплачена підприємством сума є помилково сплаченими коштами, утримана із громадянина ОСОБА_1 пенсійним фондом сума є належно сплаченими коштами. Таким чином, у позивача відсутні надмірно або сплачені кошти. В силу статті 43 ПКУ він не має права на повернення суми, яка надійшла до бюджету законно і в правильному розмірі. Право на отримання помилково сплачених коштів на свій рахунок в даному випадку набуває платник, що здійснив таку помилкову сплату - підприємство «Робітнича солідарність», за умови додержання інших умов, встановлених ст. 43 ПКУ. Як вже зазначалось вище, ст. 43 ПКУ забороняє повертати з бюджету помилково сплачені кошти платнику, який має податковий борг. Станом на дату звернення позивача до податкового органу із останньою заявою про повернення коштів та на поточну дату підприємство «Робітнича солідарність» мав податковий борг у розмірі 442320,38 грн. та 527723,17 грн. відповідно. Громадянин ОСОБА_1 також мав податковий борг на момент звернення до податкового органу із заявами щодо повернення коштів у сумі 410,84 грн. Крім того, на дату звернення до податкового органу із відповідними листами та звернення до суду із даним позовом з моменту виникнення у підприємства помилково сплаченої суми (сплаченої платіжним дорученням № 104 від 02.07.2015р.) минуло більш ніж 1095 днів. Зазначені вище обставини не надають податковому органу право повернути платнику надмірно сплачені кошти. Крім того, в позові позивач просить стягнути суму утриманого з нього штрафу не з бюджету, а з податкового органу. В той же час просять звернути увагу, що відповідно до норм Наказу Мінфіну від 22.06.2012 № 758 "Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній в органах Державної казначейської служби України" № 758, всі кошти, що надходять до бюджетів, сплачуються на спеціально відкриті рахунки органів Державної казначейської служби України, відкриті в органах Державної Казначейської служби України.

Ухвалою від 23.11.2020 у зв`язку з реорганізацією та припиненням юридичної особи замінено відповідача у справі за позовом ОСОБА_1 до Західно-Донбаської ОДПІ, третя особа: Державна казначейська служба України, про відмову в поверненні заробітної плати на належного Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, , місце знаходження: 49005 м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А.

Також, ухвалою від 23.11.2020 у зв`язку з неявкою учасників процесу в судове засідання, поданням заяв про розгляд справи без їх участі, суд був позбавлений можливості вирішити питання усунення недоліків позовної заяви, які перешкоджають її розгляду в судовому засіданні по суті, в підготовчій частині першого судового засідання, тому було залишено позовну заяву без руху після відкриття провадження, з зазначенням всіх недоліків та порядком, способом їх усунення позивачем.

07.12.2020 позивач подав уточнений позов, де зазначив, що просить стягнути саме з відповідача надмірно вилучені: 1897 грн - заробітна плата, 106288,74 грн за затримку виплат з доплатою по день фактичної виплати в порядку ст.117 КЗпП України, просить звільнити від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 10.12.2020 відстрочено сплату судового збору ОСОБА_1 за подання позовної заяви до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відмову в поверненні заробітної плати до ухвалення судового рішення у справі. В подальшому позивач надав довідку про його майновий стан, та відповідно до ст. 136 ЦПК України суд ухвалив звільнити позивача від сплати судового збору.

Відповідачем подано доповнення до відзиву, де зазначено, що сума, яку позивач просить стягнути з відповідача, є сумою штрафу, що накладений та стягнутий з нього до бюджету відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення. Отже, зазначена сума штрафу не є грошовим доходом, який не має разового характеру, та ця сума штрафу не входить до переліку виплат, що підлягають компенсації відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.01 № 159 (надалі - Порядок). Між позивачем та відповідачем ніколи не укладалось ані трудових, ані цивільних угод, трудові відносини, з яких би витікало право позивача на отримання від відповідача заробітної плати, відсутні.

В судовому засіданні позивача підтримав позовні вимоги, зазначив, що з нього було двічі утримано адміністративний штраф 1700 грн, з пенсії 1700 грн та з заробітної плати: 1700+170+27,15 грн. в підприємстві «Робітнича солідарність». Двічі штраф було утримано саме податковою, тому він вважає, що саме податкова, а не жоден інший відповідач повинна повернути йому кошти з відповідною компенсацією. Яка природа цих коштів, пенсія, зарплата чи інше, він вважає, що не має значення, та кошти повинна повернути саме податкова, яка незаконно їх отримала з його заробітної плати. Він неодноразово звертався до відповідача, керівництва податкової, йому обіцяли повернути кошти, але так і не повернули. Під час попереднього судового засідання по справі 185/8694/16 йому було відмовлено, він вважає так як суд не залучив третю особу Державну казначейську службу України, зараз суд залучив Державну казначейську службу України третьою особою, тому просить позов задовольнити.

На роз`яснення суду щодо права позивача на залучення Державної казначейської служби України співвідповідачем, так як кошти були зараховані до державного бюджету, на спеціальні рахунки, отримувач - Державна казначейська служба України, позивач зазначив, що не бажає залучати Державну казначейську службу України співвідповідачем, заміняти відповідача, з посиланням на практику адміністративних судів наполягає на вимогах до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а предметом позову не вважає помилково утримані кошти, а просить стягнути саме 1897 грн як заробітну плату, а 106288,74 грн за затримку виплат з доплатою по день фактичної виплати в порядку ст.117 КЗпП України.

На роз`яснення суду щодо права позивача на заміну відповідача, чи залучення до справи співвідповідачем підприємства «Робітнича солідарність», якщо позивач просить стягнути кошти як саме заробітну плату, так як з цим підприємством позивач перебував у трудових відносинах, а позивач наполягає саме на стягненні 1897 грн як заробітної плати та 106288,74 грн за затримку виплат з доплатою по день фактичної виплати в порядку ст.117 КЗпП України, позивач зазначив, що не бажає залучати підприємство «Робітнича солідарність» співвідповідачем, вважає, що підприємство не має жодного відношення до спірних правовідносин, наполягає на вимогах до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та стягненні незаконно утриманої з нього заробітної плати з посиланням на практику адміністративних судів в порядку КАС України.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити, надала пояснення відповідно до відзиву та доповнення до відзиву.

Третя особа Державна казначейська служба України в судове засідання не з`явились,

про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, письмові заяви по суті справи не подали.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018 № 185/8694/16-ц, яка набрала законної сили та є чинною, у справі за позовом ОСОБА_1 до Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про стягнення утриманих сум, встановлені наступні обставини:

«В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що з його заробітної плати було двічі утримано суму штрафу у розмірі 1 700 грн., стягнуту Відділом державної виконавчої служби Тернівського МРУЮ та самостійно сплаченого ним у розмірі 3 400 грн. Відповідач добровільно відмовляється від повернення зазначених коштів. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача протиправно утриману суму з заробітної плати у розмірі 1 897 грн. 15 коп. та нараховані за неї збитки індексацію, компенсацію в розмірі 159 грн., 3% річних 80 грн. 62 грн., моральну шкоду у розмірі 32 251 грн. 55 коп., на загальну суму 34 388 грн. 32 коп. У лютому 2018 року ОСОБА_1 збільшив загальну суму, яку просив стягнути з відповідача на його користь до 62 985 грн. 95 коп. (а.с.150).

19 грудня 2014 року Західно-Донбаською об`єднаною державною податковою інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було винесено постанову РМ № 674780 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої посадову особу підприємства «Робітнича солідарність» ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.165-1 КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу розміром 1 700 грн. (а.с.70).

20 лютого 2015 року вказану постанову було направлено на примусове виконання до ВДВС Тернівського МРУЮ. 26 серпня 2015 року виконавче провадження № 46656966 було виконано в повному обсязі та стягнуто з пенсії позивача штраф у розмірі 1 700 грн. до бюджету, що підтверджується листом Павлоградського об`єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року (а.с. 74).

02 липня 2015 року підприємство «Робітнича солідарність» із заробітної плати позивача сплатили до бюджету 3 400 грн., зазначивши призначення платежу утримання штрафів з зарплати за червень 2015 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до постанови від 19 грудня 2014 року (а.с.13).

Вказані кошти було зараховано до державного бюджету, на спеціально відкриті рахунки органу Державної казначейської служби України, що підтверджується платіжними дорученнями в яких зазначено код отримувача Державної казначейської служби України який є отримувачем коштів (а.с.75, 76, 77).

ОСОБА_1 звертався до відповідача Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області із заявами про повернення помилково сплачених коштів, однак відповідач відмовив йому у поверненні зазначених коштів, що підтверджується копіями таких заяв та повідомлень (а. с.7, 8, 9, 10, 11, 12).

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами до Західно-Донбаської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, позивач посилався на те, що відповідач добровільно відмовляється від повернення зайво сплачених ним коштів, та просив стягнути з відповідача компенсацію, три відсотки річних, моральну шкоду на загальну суму 62 985 грн. 95 коп. (а.с.4, 5, 150).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції посилався на те, що з позовними вимогами до Державної казначейської служби України, на спеціально відкриті рахунки якої було зараховано вказані кошти, позивач не звертався, однак, повністю погодитися з таким висновком суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається вказані кошти було зараховано до державного бюджету, на спеціально відкриті рахунки органу Державної казначейської служби України, що підтверджується платіжними дорученнями в яких зазначено код отримувача Державної казначейської служби України який є отримувачем коштів (а.с.75, 76, 77).

Відповідачем у даній справі позивач вказав Західно-Донбаську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції взагалі не залучав до участі уданій справі в якості третьої особи Державну казначейську службу України, на рахунках якої знаходяться сплачені позивачем кошти та які останній просив стягнути на його користь.

Таким чином, суд першої інстанції не визначився належним чином з колом учасників у даній справі.

Суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного розгляду справи позбавлений права, відповідно до ЦПК України, щодо залучення до участі у справі інших учасників.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду від 28 лютого 2018 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 »

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача 1897 грн як незаконно утриману заробітну плату та нарахування на неї в порядку ст. 117 КЗпП України - 106288,74 грн.

Таким чином належними відповідачами, співвідповідачами у даній справі повинні бути Державна казначейська служба України як отримувач помилково сплачених коштів, якщо предметом позову є безпідставно отримані кошти, та підприємство «Робітнича солідарність», так як з цим підприємством позивач перебував у трудових відносинах, якщо позивач наполягає на стягненні саме заробітної плати та нарахувань на неї в порядку ст. 117 КЗпП України, а не безпідставно отриманих коштів.

З урахуванням встановлених в постанові Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018 № 185/8694/16-ц обставин, судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державну казначейську службу України та позивачу неодноразово роз`яснено його право на визначення, зміну підстав позову та заміну, залучення співвідповідачів по справі, але позивач категорично відмовився від заміни, залучення співвідповідачів, не бажає визначатись з підставою позову, так як на його думку не важливо які кошти стягувати, заробітну плати чи безпідставно отримані кошти, категорично наполягає на позовних вимогах саме до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та стягненні незаконно утриманої з нього заробітної плати з посиланням на практику адміністративних судів в порядку КАС України.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі»).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи ( висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищезазначених норм ЦПК України суд не може самостійно залучити співвідповідачів, а заявляти клопотання про залучення таких співвідповідачів позивач категорично відмовився, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивача звільнено від сплати судового збору.

Керуючись ст. 5,12,13, 81, 89, 258,259,263-265,268,273ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Державна казначейська служба України, про відмову в поверненні заробітної плати відмовити.

Учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, , місце знаходження: вул. Сімферопольська, 17-А м. Дніпро, Дніпропетровська область.

Третя особа: Державна казначейська служба України, , місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко