Єдиний унікальний номер судової справи: 487/2612/20
Провадження №22-ц/812/526/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

15 березня 2021 року м. Миколаїв справа № 487/2612/20

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

- відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2021 року, ухвалене о 09 год. 50 хв., під головуванням судді Кузьменка В.В., в приміщенні суду в м. Миколаєві, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат, понесених у зв`язку з лікуванням, харчуванням та розвитком здібностей малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20 869 грн. 56 коп., що становить половину суми від понесених загальних витрат.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2012 року, який розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2017 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02 вересня 2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Відповідач сплачує аліменти, проте участі в додаткових витратах не приймає.

Дитина має затримку психічного розвитку, а також потребує лікування, зокрема застосування ліків, консультацій лікарів, придбання щеплень, на що в період з листопада 2017 року позивачем витрачено 35 500 грн.

Крім того, з грудня 2017 року по серпень 2018 року ОСОБА_4 сплатила послуги за організацію харчування в дитячому навчальному закладі № 99 в сумі 1 958 грн. 66 коп. та з серпня 2019 року по січень 2020 року за відвідування танцювального гуртку та занять з дошкільної підготовки 4 280 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила її позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову, посилався на те, що частина витрат не була викликана особливими обставинами і їх не можна кваліфікувати як додаткові, а інша частина письмових доказів не відповідає вимогам їх допустимості та належності.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 наполягав на доведеності, як необхідності придбання ліків, медичних препаратів, що зумовлено особливостями розвитку дитини, хворобами, відповідними призначеннями, так і факт придбання таких ліків на підтвердження чого надані квитанції.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму додаткових витрат, понесених на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 17 750 грн. та в дохід держави 840 грн. 80 коп.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення додаткових витрат на утримання дитини в частині витрат на лікування у розмірі 17 750 грн. (35500,00 грн. : 2) ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що витрати по сплаті за харчування в дитячому навчальному закладі №99 в сумі 1958,99 грн. та витрати за відвідування дитиною танцювального гуртку та занять з дошкільної підготовки в сумі 4280 грн., не є додатковими витратами на дитину, оскільки це не викликано особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, а відноситься до звичайних витрат для забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини, що передбачені стягненням аліментів з батька дитини, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відвідування дитиною дошкільного дитячого закладу не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України. Позивачем не доведено наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину. Витяг із протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації № 26 від 12 жовтня 2017 року не містить медичних призначень лікарських препаратів чи лікувальних процедур.

Крім того, надані позивачем абонементи на право відвідування танцювального клубу та фіскальні чеки не є належними та допустимими доказами. До того ж, суд не взяв до уваги ту обставину, що відповідач упродовж останніх двох з половиною років на рахунок позивача перераховував загалом понад 42 000 грн. як аліментів, так і компенсацію додаткових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просив судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі N 6-1489цс17.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач зазначила про додаткові витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то саме вона мала надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2012 року, який розірваний на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2017 року (а.с. 8).

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Із пояснень сторін слідує, що згідно судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 вересня 2019 року відповідач є платником аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно консультаційного висновку спеціалістів Миколаївської міської психолого-медико-педагогічної консультації № 26 від 12 жовтня 2017 року, у малолітнього ОСОБА_5 незначне порушення сформованості пізнавальних процесів на резидуально-органічному фоні, нестійкість уваги, знижений рівень навчальних можливостей, дрібна моторика слабо розвинена, інструкції розуміє та виконує за допомогою, не розвинення мовлення, порушення зору. Рекомендовано навчання та виховання за програмою для дітей дошкільного віку, що мають затримку психічного розвитку. Корекційні заняття з психологом, логопедом (а.с.10).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні доведено факт хвороби дитини сторін та понесених у зв`язку з цим витрат на її лікування на загальну суму 35 500 грн.

Вимоги позивача щодо витрат по сплаті за харчування в дитячому навчальному закладі №99 в сумі 1958,99 грн. та витрат за відвідування дитиною танцювального гуртку та занять з дошкільної підготовки в сумі 4280 грн., суд вважав такими, що не є додатковими витратами на дитину, оскільки це не викликано особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, а відноситься до звичайних витрат для забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини, що передбачені стягненням аліментів з батька дитини, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Позивач погодилася з таким висновком суду і в частині відмови у задоволенні зазначених вимог рішення суду не оскаржувала. Тому з огляду на те, що позивачу відмовлено у їх задоволенні, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для оцінки доводів апеляційної скарги про недоведеність таких вимог позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи і вимог законодавства, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_4 .

Проте, з висновками суду щодо визначення розміру додаткових витрат, які понесла позивачка та які повинен відшкодувати відповідач, в повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до витягу із вищезазначеного протоколу медичної комісії, ОСОБА_5 через затримку психічного розвитку потребує корекційних занять з психологом і логопедом.

Із медичної картки, слідує, що ОСОБА_5 лікарем логопедом встановлено діагноз затримка мовного розвитку, у зв`язку з чим лікарем неврологом призначались ліки, зокрема когнум, аміналон, ноофен, алора сироп, смарт омега, кортексин, єнцефабол, гамалате, нейроксон, гопантеновая кислота, фенибут, когівіс, пирацетам, аллева сироп (а.с. 91-128). З наданих позивачем квитанцій про придбання зазначених медичних препаратів вбачається, що нею здійснювалося придбання ліків, які були призначені дитині згідно з її медичними документами на загальну суму 9 366,70 грн. (84, 51 грн. + 204, 16 грн. + 376, 14 грн.+200, 23 грн. + 337 грн. + 708, 70 грн.+ 833, 30 грн.+ 466, 80 грн.+206, 68 грн. + 309, 85 грн. +353, 88 грн. + 435, 60 грн. +868, 03 грн. +183, 85 грн. +183, 32 грн. +200 грн.+ 200 грн. + 182 грн. +269, 95 грн. +21, 90 грн. + 482, 90 грн. +144, 50 грн. +368 грн. +205, 90 грн. + 228, 90 грн. +229 грн. + 262, 60 грн. + 233,50 грн.+ 192, 50 грн. + 393 грн.) (а.с. 11-37).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги - щодо недоведеності таких витрат, не підтвердження необхідності придбання ліків рекомендаціями лікарів - колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Так, зазначені медичні препарати, які придбавались позивачкою для лікування сина, як зазначалось вище, було рекомендовано лікарем неврологом при огляді сина сторін, консультативним висновком спеціалістів Миколаївської міської психолого-медико-педагогічної консультації № 26 від 12 жовтня 2017 року. Надані позивачем чеки, що підтверджують їх придбання, на думку колегії суддів, є належними. При цьому колегія суддів вважає, що періодичні хвороби дитини на гострі респіраторні захворювання, бронхіт, отит, закладення носа, здійснення оплати на проведення аналізів та щеплень, не є особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України, а тому підстави стягнення з відповідача коштів на придбання медичних препаратів через такі хвороби відповідно до положень статті 185 СК України відсутні.

Таким чином апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведеності позивачкою факту понесення нею часткових витрат на лікування сина, що не пов`язані з особливими обставинами. Сума доведених витрат відповідно до вищенаведених обставин складає 9 366 грон. 70 коп., яку слід поділити на 2. Від відповідача не надійшли докази того, що він не спроможний внаслідок якихось обставин повернути позивачці половину витрат. Доводи апеляційної скарги про врахування до понесених позивачкою витрат, витрат, понесених відповідачем, зокрема на додаткові витрати, не є слушними, оскільки надані ним квитанції про переказ коштів позивачу, з огляду на те, що він є платником аліментів, не містять даних про переказ грошових коштів позивачці та призначення платежу як додаткові витрати на дитину.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивачки додаткові витрати, понесені на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4 683 грн. 35 коп.

Згідно з приписами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України слід змінити рішення в частині розподілу судових витрат.

Відсоток задоволення позову складає 22,44 %, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 188 грн. 50 коп. За подачу апеляційної скарги відповідач сплатив в дохід держави 1 261 грн. 20 коп., а його апеляційна скарга задоволена на 77, 56%. Застосовуючи вимоги частини десятої статті 141 ЦПК України відповідачу підлягає компенсуванню за рахунок держави судовий збір в розмірі 789, 69 грн. ((1 261,20 грн.х77,56%:100) 188, 50 грн.).

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ПНОКПП НОМЕР_2 ) , на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), додаткові витрати, понесені на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 683 (чотири тисячі шістсот вісімдесят три) грн. 35 коп.

Судовий збір по сплаті судового збору в розмірі 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) грн. 69 коп., понесений ОСОБА_2 , компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Суддя: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2021 року.