Справа № 357/1925/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)
21 липня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Бондаренко О. В., при секретарі Бутовій Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :
23.02.2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що з 06.11.1996 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та навчається у Київському університеті ім.. Бориса Гринченка на денній формі навчання. Матеріальне становище сина не задовільне, адже єдиним засобом для його існування є її заробітна плата, якої недостатньо для забезпечення нормального рівня проживання та навчання сина. Вона служить у в/ч НОМЕР_1 , працює оператором та її доходу для самостійного утримання сина не вистачає, адже навчання потребує значних витрат: учбова література, сплата інтернет інформації з додатковими матеріалами по навчанню, витрати на проживання та харчування, побутові витрати, тощо. Відповідач має матеріальну можливість допомагати сину, адже працює та має постійний дохід. В добровільному порядку вирішити спір неможливо, тому просила у судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь аліменти на сина у розмірі 1/4 частини із усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

18.03.2021 року, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

23.04.2021 року судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав.

На підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 06.11.1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі та шлюб між ними було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 373 від 19.05.2010 року. Від спільного проживання вони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 2-3,7,11).

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Біла Церква від 22.02.2021 року за № 15.2-03/5237та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.02.2021 року за № 15.2-03/596 (а.с.8,9), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 в/ч та фактично проживають у вказаному житловому приміщенні, що не заперечується відповідачем.

Згідно із довідкою № 27 від 16.02.2021 року (а.с.10), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студентом Факультету здоров`я, фізичного виховання і спорту Київського університету імені Бориса Грінченка, навчається на І курсі денної форми навчання за спеціальністю «017 Фізична культура і спорт», освітня програма «Фітнес та рекреація», термін навчання з 14.09.2020 року по 30.06.2024 року, навчання відбувається за кошти місцевого бюджету.

Також, встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.18), за віком здорова та працездатна особа, у добровільному порядку матеріальну допомогу сину не надає, а позивач не має можливості у повній мірі забезпечити сина усім необхідним на період його навчання.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

За змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховним Судом України по справі № 346/103/17 , провадження №61-20178св18 від 23.01.2019 року.

В силу положень статей 183, 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідач відзив із доказам в підтвердження заперечень проти позову та спростування доводів позивача до суду не подав.

Суд, визначаючи розмір аліментів, керується принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності та враховує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на денній формі навчання, не працює, доходів крім допомоги матері не має, та потребує матеріальної допомоги батька на період навчання, а відповідач за віком здорова і працездатна особа, в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає та не заперечує проти стягнення аліментів на повнолітнього сина.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23.02.2021 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання, але не більше як досягнення ним 23 років.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 908,00 грн.

Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Керуючись ст.182, 191,199-200 СК України, ст. 4, 12, 76 82, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23.02.2021 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання, але не більше як досягнення ним 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення складено 21.07.2021 року.

СуддяО. В. Бондаренко