Справа № 583/4218/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого Плотникової Н.Б.

при секретарі Логвиненко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: орган опіки та піклування виконавчий комітет Охтирської міської ради

про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2020 року позивач звернувся до суду позовною заявою до відповідачки про позбавлення батьківських прав, в якій просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її малолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Свої вимоги мотивує тим, що з серпня 2012 р. він (позивача) перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей. Через деякий час після початку спільного проживання почали виникати конфлікти, відповідачка не приділяла уваги сім`ї та доньці ОСОБА_5 . У жовтні 2016 р. відповідачка пішла з дому, дитину залишила з ним (позивачем), а сама певний час проживала з іншим чоловіком. В кінці грудня 2016 р. відповідачка повернулася додому і зважаючи на те, що дитині потрібна мати, він (позивач) знову почав проживати разом з відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася друга донька ОСОБА_6 . Весь цей час вони проживали у квартирі, що належить йому (позивачу), він (позивач) утримував дітей, займався їх вихованням. У кінці серпня 2020 р. відповідачка зібрала свої речі та пішла з дому, покинувши дітей, і не повернулася до цього часу. Діти залишилися проживати з ним (позивачем). З того часу відповідачка проживає окремо, жодного разу дітей не провідувала, ніякої участі в їх вихованні не приймає, не цікавиться їх життям, нехтує своїми обов`язками щодо догляду та виховання дітей. Він (позивач) вважає, що позивачка свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просить їх задовольнити, мотивуючи тим, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_7 визнає.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8, 9).

Малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та проживають за адресою АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_1 , що підтверджується копією домової книги та не заперечується сторонами.

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 , однак з 01.09.2020 р. за даною адресою не проживає, що підтверджується актом обстеження про не проживання особи за місцем реєстрації від 09.11.2020 р. (а.с.13).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 посилається, зокрема на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по догляду та вихованню дітей. З самого народження першої дитини ОСОБА_8 , відповідачка не займалася її вихованням, не піклувалася про неї, часто висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою. Після народження ОСОБА_6 відповідачка також не піклувалася про дітей, поверталася пізно додому, зловживала алкогольними напоями. 20.08.2020 р. відповідачка зібрала свої речі та пішла з дому, покинувши дітей. З цього часу вона з дітьми не спілкується, не відвідує їх, не телефонує, матеріальної допомоги на їх утримання не надає.

Такі пояснення позивача підтверджується показами свідків, наданими в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 безвідповідальна людина, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, дітьми не опікується, не цікавиться їх життям. За дітьми доглядає батько ОСОБА_1 , він водить їх в школу та садок, допомагає позивачу його сестра та батьки.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 «не путьова» мати. Коли вона (відповідачка) проживала у нього, то зловживала алкогольними напоями, за дітей навіть не згадувала.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради № 01-14/3620 від 28.12.2020 р. орган опіки та піклування Охтирської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношення до малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 30-31).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей. Суду надано належні і беззаперечні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дітей. Факт визнання відповідачем позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про відсутність у неї бажання піклуватись про своїх дітей. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 150, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. ст. 12, 81, 141, 206, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських правзадовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_3 ) в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Плотникова Н.Б.