Справа № 191/54/21
Провадження № 2/191/19/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09.03.2021 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Кухар Д.О.
за участю секретаря - Яніної О.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори про зняття заборони на нерухоме майно , -
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори про зняття заборони на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний житловий будинок було набуто нею 05.10.1995 року на підставі договору купівлі-продажу, який був посвідчений в.о. державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Лівінського Л.М.. Договір зареєстрований в реєстрі № 1583. В наступному, 17.11.1995 року цей договір був зареєстрований в Синельниківському БТІ, що підтверджується відміткою на ньому. На момент укладення договору у неї було прізвище « ОСОБА_1 ». В 1997 році вона уклала шлюб з ОСОБА_3 і стала носити прізвище « ОСОБА_1 ». Також в правовстановлюючих документах була зроблена відмітка про зміну прізвища власника будинку. Нещодавно їй стало відомо про те, що 10.10.2006 року реєстратором Першої Синельниківської державної нотаріальної контори були внесені відомості, а саме зареєстрована заборона на нерухоме майно №3862582 на підставі повідомлення №1 від 01.08.1980 року Синельниківського комбінату побутового обслуговування. Власником домоволодіння зазначена ОСОБА_5 . Разом з тим, як вбачається із договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі якого виникло право власності у позивача на цей будинок, продавцем будинку виступав ОСОБА_6 . В свою чергу, ОСОБА_6 набув право власності на вказаний житловий будинок 05.05.1994 року. Відповідно, ані на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку між попереднім власником і ОСОБА_6 не існувало будь-яких обмежень. Так само і на момент укладення договору 05.10.1997 року між нею - ОСОБА_1 не було заборон та обтяжень для укладення цієї угоди. Обмежувальний запис №3862582, а саме заборона відчуження нерухомого майна №3862582, був внесений реєстратором Першою Синельниківськокою державною нотаріальною конторою 10.10.2006 року після того, як двічі відбулася зміна власника такого майна. Обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, створює позивачу перешкоди у здійсненні права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним майном. Нормами ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно копії договору від 05.10.1995 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , остання купила у ОСОБА_6 жилий будинок, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 . Зазначений жилий будинок зареєстрований в Синельниківському БТІ на праві особистої власності за ОСОБА_1 та записаний в реєстрову книгу № д-5 стр.75 за реєстром № 2612 17.11.1995 року.
Відповідно довідки КП «Синельниківське МБТІ Дніпропетровської області» № 236 від 15.03.2016 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05.10.1995 року за № 1583 першою Синельниківською державною нотаріальною конторою. Також зазначено : «перереєстровано прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » згідно свідоцтва про одруження, виданого відділом РАГС виконкому Синельниківської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області 5/VII-1997р НОМЕР_1 .
Згідно копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 , 05.07.1997 року одружилися ОСОБА_9 та ОСОБА_1 . Прізвище після одруження : « ОСОБА_1 ».
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 п. 1 ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження : за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири).
Згідно з ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
У випадках, передбачених частиною першою статті 537 Цивільного кодексу України, нотаріус може зняти заборону відчуження заставленого майна за заявою боржника ( п.5.2 Глави «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» .
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Так, ч.3 ст.25 Закону передбачено, що державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.
Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі : судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили ( ч.2 п.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивачем доведені, обґрунтовані, визнані відповідачем, а тому є всі підстави для їх задоволення .
На підставі викладеного, ст. 16, 321,391 ЦК України, ст.ст.73,74 Закону України «Про нотаріат», ст.25,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Главою 15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», та керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81,141, 206, 259, 263, 264, суд,-
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: Д. О. Кухар