Справа №265/7470/20
Провадження №2/265/372/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарях Дрьомовій О. В., Аргуновій М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/7470/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась із вказаним позовом до суду, посилаючись в його обґрунтування на те, що вона мешкає у кв. АДРЕСА_1 разом із своїм малолітнім сином. У суміжній з нею кв. АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_4 та ОСОБА_2 разом із малолітньою дитиною. Натомість через зловживання алкогольними напоями у відповідачів систематично виникають сварки, які вимушені чути та терпіти позивачка та її дитина. Так 20 квітня 2020 року об 20-00 год., перебуваючи на балконі своєї квартири, вона почула чергову сварку між цими сусідами. Вона зробила зауваження сусідам, на що ОСОБА_2 , використовуючи важкий прилад розбив їй віконний блок балкону, підвіконня та скло, супроводжуючи це нецензурною лайкою та погрозами фізичною розправою з нею. В подальшому нею було викликано працівників поліції, які прибувши на місце відібрали пояснення для вирішення питання про притягнення винних до адміністративної відповідальності. Згодом вона дізналась, що в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на думку поліції не має складу кримінального чи адміністративного правопорушень. 18 травня 2020 року між позивачкою та ПП ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу віконних (дверних) блоків, відливів, підвіконня, що включає в себе виконання робіт вартістю 23050 грн. щодо відновлення балкону позивачки, які вона оплатила та які були виконані повністю. Отже, вважає, що неправомірними діями ОСОБА_2 внаслідок пошкодження її майна було заподіяно матеріальну шкоду на суму 23050 грн., витрачену на ремонт балкону, зіпсованого внаслідок неправомірних дій відповідача. Крім того внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 їй було завдано моральної шкоди на суму 50000 грн., що виразилось у тому, що через пошкодження балкону більш ніж два місяці вона була позбавлена можливості належним чином організувати свій побут та своєї дитини через пошук грошових коштів на демонтаж балконного блоку та ремонт балкону, що завдало її родині душевних страждань. Крім того дитина позивачки зазнала психологічного стресу у день пошкодження їй балкону відповідачем. На підставі наведеного просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 23050 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн., поклавши судові витрати на відповідача.

Відповідач, ОСОБА_2 , не погоджуючись з поданим позовом надав відзив, де вказував, що 20 квітня 2020 року приблизно об 20:00 год., його з ОСОБА_6 малолітня дитина через гучну музику у позивачки проснулась та почала плакати. Внаслідок цього він через своє вікно зробив ОСОБА_1 зауваження, яке вона проігнорувала. Потім він взяв палицю, якою постукав в балкону перегородку позивачки, щоб та зменшила гучність музики. Внаслідок цього він трохи пошкодив балкону перегородку сусідки, на що позивачка викликала поліцію, працівники якої відібрали письмові пояснення. Він запропонував замінити пошкоджену перегородку. Однак ОСОБА_1 розібрала повністю свій балкон та установила повністю новий балкон. Вважав, що позивачка за його рахунок хотіла провести ремонт усього свого балкону. Однак ОСОБА_1 не дала жодного доказу на підтвердження, що саме було пошкоджено на балконі та його вартість. Просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 через це відмовити.

Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року за клопотанням представника позивача було виключено з кола відповідачів по даній справі ОСОБА_6 .

Позивачка, ОСОБА_1 , у судовому засіданні, підтримуючи наведені у позовній заяві доводи, вказувала, що 20 квітня 2020 року про шум та плач дитини з квартири відповідача їй повідомив її син, який не міг спокійно перебувати у своїй кімнаті. Щоб заглушити шум від сусідів вона включила музику. Натомість ОСОБА_2 якимось предметом, схожим на биту, розбивав балконну перегородку між квартирами та вікна на її балконі, погрожуючи розправою. Вона викликала сусідку з 45 квартири, яка стала очевидицею протиправних дій відповідача. Потім вона викликала поліцію. Наступного ранку ОСОБА_2 розбив їй залишки балконної перегородки. А ввечері 21 квітня 2020 року висловлював на її адресу погрози з битою у руках. Оскільки відповідач добровільно відмовився полагодити їй балкон вона була вимушена це зробити за власні кошти, заплативши за роботу 23050 грн., внаслідок чого була вимушена жити з розбитим балконом майже два місяці. Просила задовольнити позов.

Представник позивача, адвокат Карпова Н. В., повністю підтримала позицію ОСОБА_1 та просила суд задовольнити заявлені позивачкою позовні вимоги у повному обсязі, додаючи, що неправомірними діями ОСОБА_2 , що виразилось у пошкодженні майна позивачки, нецензурній лайці з боку відповідача на її адресу та завдання ОСОБА_1 та її сину моральних страждань, відповідач спричинив майнову шкоду на суму 23050 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., яку до теперішнього часу не відшкодував, тому повинен відповідати за вказаним позовом.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судовому засіданні заперечуючи заявлені до нього вимоги, вказував, що він дійсно 20 квітня 2020 року будівельний рівнем розбив вже хитку фанеру, з якої була балконна перегородка на балконі ОСОБА_1 , що вийшло не навмисно. Однак зазначав, що завдана його діями шкода була десь на 500 грн., а позивачка просить стягнути з нього необґрунтований розмір грошей. Крім цього стверджував, що він не розбивав увесь балкон, тому не може відповідати за ремонт позивачкою усього балкону ОСОБА_1 . Просив суд відмовити у задоволені позову.

Суд дійшов висновку про можливість закінчити розгляд справи за відсутності відповідача, який був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, однак не з`явився повторно до суду з невідомих причин, не надавши будь-яких клопотань чи заяв.

Так ОСОБА_2 викликався до суду на 11 березня 2021 року об 9-00 год. за останнім відомим місцем реєстрації ОСОБА_2 та відповідно за місцем його фактичного проживання, зазначеним ним самим у поданому відзиві, тобто по АДРЕСА_3 .

За змістом ч. 6 ст. 128 ЦПК судова повістка разом з копіями відповідних документів надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною такою стороною.

Судом відповідач також викликався на 11 березня 2021 року об 9-00 год. телефонограмою через ОСОБА_6 , яка спільно проживає із ОСОБА_2 .

Натомість, доказів поважності неявки ОСОБА_2 до суду 11 березня 2021 року об 9-00 год. саме від відповідача не надано.

Суд при цьому не приймає до уваги клопотання ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи через її перебування із малолітньою дитиною у лікарні, оскільки вона не є учасником процесу по даній справі внаслідок її виключення з кола відповідачів ухвалою суду від 11 лютого 2021 року.

За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В той же час згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Такі положення пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 травня 2019 року по справі № 310/12817/13.

З огляду на викладені норми суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. При цьому суд зазначає, що у даному випадку підстави для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки суд відкладає розгляд справи лише через першу неявку учасника справи, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Таким чином, з огляду на викладене обґрунтування, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи за позовом ОСОБА_1 за клопотанням ОСОБА_6 , яка не є учасникром справи, через неявку ОСОБА_2 до судового засідання без поважних причин - відсутні.

Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, якими є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз ст. 11, 1166 ЦК дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

При цьому за ст. 1192 ЦК розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно ж до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

На підставі змісту ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, за загальним правилом відшкодовується особою, яка її завдала.

За ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Суд за матеріалами справи встановив, що за із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 є разом із ОСОБА_6 співвласниками кв. АДРЕСА_2 по 1/2 частці кожний (а. с. 22-23).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 21 серпня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис № 531, ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої вказана ОСОБА_6 (а. с. 47).

На підставі характеристик за місцем мешкання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 вбачається, що останні характеризуються позитивно як дільничним інспектором поліції, так й головою ОСББ «Іріс-52» (а. с. 59, 60, 61, 62).

В свою чергу відповідно до свідоцтва про народження, виданого 18 жовтня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1012, ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого вказана позивачка по справі (а. с. 15).

На підставі договору № 160 від 18 травня 2020 року, укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_5 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, сторонами було узгоджено, що за 23050 грн. продавець протягом 14 днів поставить покупцю віконні (дверні) блоки, відливи, підвіконня відповідно до проведених замірів згідно із додатком № 1 до такого договору (а. с. 20-21).

Натомість, суд зауважує, що відповідного додатку № 1 до договору від 18 травня 2020 року позивачкою до справи не було додано, що унеможливлює встановлення обсягу її замовлення та місця проведення робіт по встановленню віконних (дверних) блоків у її квартирі.

Відповідно до матеріалів перевірки ЄО № 7568, 7589, 10431 за заявами ОСОБА_1 , наданих суду відділом поліції № 2 Маріупольського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області, вбачається, що від ОСОБА_1 надходили звернення до поліції 20 квітня 2020 року об 21-50 год. та 21 квітня 2020 року об 11-07 год. з приводу того, що її сусід з кв. АДРЕСА_2 невідомим предметом розбив їй бокову балконну перегородку та висловлював погрози з нецензурною лайкою на адресу останньої (а. с. 109-127).

Суд зазначає, що факт пошкодження бокової балконної перегородки ОСОБА_2 20 квітня 2020 року визнавався також його співмешканкою, ОСОБА_6 (а. с. 109-127).

При цьому ОСОБА_1 при наданні нею пояснень 9 червня 2020 року працівникам поліції вказувалось, що вартість пошкодженої її сусідом балконної перегородки становить близька 5200 грн. (а. с. 109-127).

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що не була очевидицею подій 20 квітня 2020 року між сторонами. Однак чула того вечора біля 22-00 год. сильний шум від ударів та нецензурну лайку по стояку, бо живе на 3-му поверсі по стояку під відповідачем. Гадала, що сусіди робили ремонт. Через деякий час вона бачила конфлікт між знайомим позивачки та ОСОБА_6 щодо пошкодження балкону ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_10 , сусідка ОСОБА_2 , вказувала, що відповідач з родиною дуже гучно себе поводить, вживає спиртні напої та виражається нецензурною лайкою, що чутно через стінку. Пам`ятає, що чула як позивачка кричала 20 квітня 2020 року ввечері, що ОСОБА_2 розбив їй балкон, а ОСОБА_2 виражався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_11 вказувала, що 20 квітня 2020 року ввечері до неї звернулась позивачка, яка вказувала, що ОСОБА_2 розбиває її балкон. Потрапивши у квартиру ОСОБА_1 , вона чула удари на балконі позивачки та нецензурну лайку сусіда, а також бачила, як чоловік, ОСОБА_2 , з якимось предметом у руках протягом декількох хвилин бив по балкону позивачки, розбиваючи скло та дерев`яні вікна. При цьмоу також був присутній син ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 вказував в суді, що працював 20 квітня 2020 року дільничним інспектором сектору превенції в поліції. Так він відвідав сторін у буд. АДРЕСА_4 лише у травні 2020 року, десь через два тижні після 20 квітня 2020 року, оскільки відбулась конфліктна ситуація між ними, як сусідами, було викликано поліцію на «102», тому він перевіряв обставини події. Опитавши сторін, він встановив, що ОСОБА_2 пошкодив балконну стінку ОСОБА_1 , яку він бачив з мобільного телефону позивачки, яка казала, що треба 2000 грн. на її ремонт, на що сусіди з кв. АДРЕСА_2 погоджувались. Внаслідок цього не вважав підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Також у судовому засіданні були оглянуті три фото та два відео файли, надані ОСОБА_1 та долучені судом на флеш носії інформації до справи, датовані 20 та 21 квітня 2020 року, на яких зображена пошкоджена балконна перегородка з помешкання позивачки, яка виходить назовні, де найближчим є вікно кімнати квартири, де мешкає відповідач. Також на відео фіксації чутно нецензурну лайку ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 та видні наслідки пошкодження балконної перегородки позивачки.

Таким чином на підставі зібраних по справі доказів було достеменно підтверджено, що ОСОБА_2 , що ним не заперечувалось, 20 квітня 2020 року певним предметом пошкодив балконну перегородку позивачки, що межувала на балконі кв. АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_1 , із вікном кв. ІНФОРМАЦІЯ_3 такого будинку, в якій мешкає ОСОБА_2 відповідно.

Натомість, розмір шкоди, завданої в результаті неправомірних дій відповідача, ОСОБА_1 не було доведено під час вирішення спору по суті, оскільки суд не може прийняти до уваги вартість послуг по договору № 160 від 18 травня 2020 року, оскільки ним не визначено обсяг виконаних робіт та місце встановлення віконних (дверних) блоків у квартирі ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки умовою відшкодування потерпілому завданих збитків є визначення вартості втраченого майна чи виконаних робіт по його відновленню, а ОСОБА_1 у суді не було доведено ані вартості пошкодженої ОСОБА_2 балконної перегородки, ані розміру витрат позивачки по виконанню робіт з відновлення такої перегородки, то вимоги позивачки в цій частині є недоведеними, отже, не підлягають задоволенню.

Таким чином суд розглядом справи встановив протиправність поведінки ОСОБА_2 щодо позивачки, наявність пошкодженого балкону, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданням шкоди позивачці, а також вини у цьому ОСОБА_2 .

Однак, в судовому засіданні не було встановлено розміру завданої ОСОБА_2 шкоди внаслідок його неправомірних дій 20 квітня 2020 року, що унеможливлює задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь в рахунок майнової шкоди 23050 грн.

В той же час за наявності винної поведінки ОСОБА_2 в частині пошкодження майна ОСОБА_1 , що було доведено у судовому засіданні, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок душевних стражданнях, перенесених через пошкодження відповідачем її балконної перегородки та висловлювання на адресу ОСОБА_1 нецензурних слів.

Враховуючи обставини справи, встановлений судом факт заподіяння ОСОБА_2 шкоди майну ОСОБА_1 , тривалість ухилення ОСОБА_2 від відшкодування ОСОБА_1 завданої ним пошкодженням її балкону шкоди (майже рік), необхідності позивачки через це нести витрати по ремонту свого пошкодженого майна, проживання з пошкодженим балконом протягом майже двох місяців до здійснення його ремонту, отримання нею та її сином, присутнім при неправомірних діях ОСОБА_2 , моральних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Отже, заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди піддягають частковому задоволенню шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої останнім неправомірними діями моральної шкоди в сумі 10000 грн., внаслідок чого у задоволенні решти заявлених вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які на підставі ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків, надання правової допомоги за рахунок держави, а за результатами розгляду справи витрати на правовому допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд встановив, що 24 червня 2020 року між адвокатом Карповою Н. В. та ОСОБА_1 укладено договір № 24 про надання правової допомоги за вартістю, погодженою між сторонами угоди, відповідно до рахунку за надані юридичні послуги, що підтверджується дорученням № 1 від 24 червня 2020 року, ордером на надання правничої допомоги (а. с. 88-90, 91, 92).

Понесені позивачкою витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. підтверджуються квитанцією на оплату послуг адвоката № 1 від 24 червня 2020 року з розрахунком розміру винагороди адвоката за договором від 24 червня 2020 року на суму 2000 грн. (а. с. 24).

Крім того понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. за подання до суду вимог майнового характеру, в розмірі 840,80 грн. за подання до суду вимог немайнового характеру, а також в сумі 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що загалом складає 2102 грн., підтверджуються долученими до справи квитанціями (а. с. 1, 3, 26).

Враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені ОСОБА_1 вимоги немайнового характеру та відмовив повністю у задоволенні вимог майнового плану, то з ОСОБА_2 на користь позивачки на підставі ст. 141 ЦПК підлягають стягненню судові витрати, понесені ОСОБА_1 , відповідно до частки задоволених судом вимог, які складаються з витрат на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що дорівнює сумі в розмірі 410,20 грн. (10000 / 50000 х (2102 + 2000) / 2) = 410,20).

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10000 (десять тисяч) грн.

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених судових витрат 410 (чотириста десять) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 11 березня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована в АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який мешкає в АДРЕСА_3 .

Суддя