Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/948/19
№ провадження 2/624/2/21
РІШЕННЯ

іменем України

смт. Кегичівка 11 березня 2021 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі

головуючого судді - Куст Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Проскурні Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №624/948/19,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області,

відповідач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки державі.

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та відповідь на відзив.

Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить розірвати договір оренди землі від 22 липня 2014 року, укладеного між Головним управлінням Держземагенством в Харківській області та ОСОБА_1 , зареєстрований у Кегичівському районному управлінні юстиції 24 липня 2014 року №14657873 та повернути земельну ділянку площею 109,2829 га з кадастровим номером :04:000:0226, що знаходиться за межами населеного пункту на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області державі.

В обґрунтування свої позовних вимог вказує, що Кегичівським відділом Первомайської місцевої прокуратури під час вивчення питання законності використання земельних ділянок на території Кегичівського району Харківської області виявлені порушення вимог законодавства у частині недотримання умов та цільового використання земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Зокрема п. 1 наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області від 27 червня 2014 року №1413-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано в оренду ОСОБА_1 земельну ділянку площею 109,2829 га для сінокосіння і випасання худоби із земель державної власності.

На підставі зазначеного наказу, 22 липня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, яким останньому надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (пасовище) площею 109,2829 га для сінокосіння і випасання худоби (кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0226), нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 422896,90 грн.

Положеннями договору передбачено, що земельна ділянка повинна використовуватися орендарем виключно за цільовим призначенням, орендар зобов`язаний використовувати встановлені обмеження в обсязі, передбаченому законом або договором.

За результатами вивчення законності використання вказаної земельної ділянки в частині дотримання належних умов та цільового її використання Кегичівським відділом Первомайської місцевої прокуратури 13 червня 2017 року до ЄРДР внесено відомості та зареєстровано кримінальне провадження №0000049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України щодо безгосподарського використання земель.

Так, згідно протоколу огляду місця події, а саме земельної ділянки від 14 червня 2017 року, показань свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що у 2017 році ОСОБА_1 вищевказана земельна ділянка була розорана, оброблена та на ній вирощено горох, у 2016 та 2018 роках - засіяно соняшником.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18 липня 2017 року державним інспектором у сфері державного контролю за використання та охороною земель представниками Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадасту у Харківській області складено акт обстеження земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0226.

Вказаним актом встановлено, що вищезазначена земельна ділянка використовується орендарем як рілля, розорана та засіяна горохом.

За результатами перевірки складено протокол про адміністративне правопорушення від 18 липня 2017 року, яким притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. ґ ч.1 ст. 96 ЗК України та ст. 36 ЗУ «Про охорону земель» та накладено штраф у сумі 170 грн. Відповідно до квитанції від 21 вересня 2017 року вказаний штраф сплачено ОСОБА_1 . Рішення про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення відповідачем не оскаржувалося.

04 липня 2018 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 53 КУпАП, п. г ч. 1 ст. 211 ЗК України. Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 04 липня 2018 року накладено штраф у розмірі 170 грн. Цього ж дня останньому видано припис про усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства України, який на цей час не виконано.

Відповідно до квитанції від 08 липня 2018 року вказаний штраф сплачено ОСОБА_1 . Рішення про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення відповідачем не оскаржувалося.

02 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст. 53 КУпАП, п. г ч. 1 ст. 211 ЗК України.

04 вересня 2017 року кримінальне провадження №0000049 за ст. 254 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину, так як в розумінні ст. 254 КК України не підтверджено факт настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тривалого знищення родючості землі.

Орендована ОСОБА_1 земельна ділянка сільськогосподарського призначення з видом використання - пасовище для сінокосіння, випасання худоби, протягом 2016-2019 років фактично використовувалася як рілля під посів сільськогосподарських культур.

Своїми діями орендар самостійно змінив вид цільового використання земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, в той час коли питання про визначення виду використання земельної ділянки належить до компетенції органів виконавчої влади та місцевого самоврядування.

Разом з цим, згідно положень діючого законодавства та правовою позицією, закріпленою у постанові Вищого господарського суду України від 12 червня 2014 року у справі № 915/1691/13, самостійна зміна орендарем виду використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення не допускається.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язків, встановлених договором оренди землі, і порушенням вимог чинного законодавства, що регулює вказані правовідносини, договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та Головним управлінням Держземагенства в Харківській області від 22 липня 2014 року підлягає достроковому розірванню, а земельна ділянка поверненню у розпорядження держави.

Позиція відповідача.

ОСОБА_1 вважає, що позовна заява не відповідає вимогам матеріального права, а відтак не підлягає задоволенню. Вказує, що умовами договору оренди землі не визначено будь-яких обмежень діяльності орендаря на землях сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій.

При цьому, діючим законодавством не визначено вичерпного переліку сільськогосподарських культур, які можуть вирощуватись на землях, призначених для пасовищ, сінокосіння та випасання худоби.

Проаналізувавши норми законодавства, вказує, що сіножаті та пасовища - це земельні ділянки, які можуть бути розорані з метою їх докорінного поліпшення та які використовуються постійно під трав`яними кормовими культурами для сінокосіння та випасу худоби.

В зв`язку з несприятливими умовами в останні роки, а саме тривалими посухами, розповсюдження вітром насіння рослин, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0226 (пасовище) почала втрачати свої продуктивні властивості (культурний травостій не зміг конкурувати з отруйними та шкідливими бур`янами), що призвело до засмічення чагарником, шкідливими рослинами, які в свою чергу, якщо їх не знищити, можуть заподіяти шкоду тваринам.

З метою боротьби з ґрунтовтомою та підвищення родючості ґрунту відповідачем починаючи з 2014 року постійно проводяться комплексні заходи з поліпшення земельної ділянки. Це і культуртехнічні роботи шляхом знищення чагарників, заходи з поліпшення і регулювання водного режиму, поліпшення поживного режиму рослин (внесення не лише мінеральних, а нетрадиційного органічного добрива), догляд за дерниною і травостоєм (боронування, дискування, боротьба з бур`янами, проведено посів сидератів сімейства злакових та підсівання трав тощо).

Крім цього, на виконання вимог умов договору оренди відповідачем здійснюється заходи з підвищення родючості ґрунтів та зберігання інших корисних властивостей спірної земельної ділянки, зокрема, шляхом докорінного руйнування природної дернини малопродуктивного масиву пасовища зі створенням нового травостою сівбою кращих багаторічних трав тощо. З метою підвищення гумусного стану земельної ділянки та забезпечення її органічним фоном проводяться заходи з удобрення земельної ділянки із поєднанням соломи та сидеральної біомаси, які застосовуються в якості органічного добрива.

Таким чином, проведені відповідачем заходи з розорення земельної ділянки з метою докорінного руйнування природної дернини та подальшим посівом сільськогосподарських культур, зокрема, сидератів та підсівання трав не свідчать про розорювання земельної ділянки під ріллю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Крім цього, для того щоб встановити, що земельна ділянка використовується не за призначенням, тобто з відхиленням від затвердженого в установленому порядку проекту землеустрою, необхідно не тільки встановити під який вид угідь вони використовуються, а ще й систематичність такого використання.

Між тим, відомості щодо систематичного розорювання відповідачем земельної ділянки, про вирощування на ній сільськогосподарських культур задля збирання врожаю, а не для випасання худоби, щодо фактичного збирання врожаю та інших відомостей, які б чітко означали про використання відповідачем земельної ділянки саме як ріллі.

Посилання позивача на порушення відповідачем умов договору щодо цільового використання у 2016 році не підтверджено жодними письмовим доказом.

Встановлені у 2017-2018 роках при обстеженні земельної ділянки і вказані в актах обстеження земельної ділянки дані про зростання на спірній земельній ділянці сільськогосподарських культур не є достатніми ознаками зміни відповідачем виду використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення з пасовища на ріллю, оскільки ці ознаки свідчать про здійснення відповідачем на земельній ділянці агротехнічних заходів задля підвищення родючості ґрунтів, їх захисту від ерозії, що допускає ГОСТ 26640-85 і що відповідач зобов`язаний був робити згідно з вимогами договору і ст. 37 ЗУ «Про охорону земель».

Окрім того, вважає, що факт закриття кримінального провадження №0000049 від 04 липня 2017 року за відсутність складу злочину жодним чином не доводить вини відповідача, а навпаки - доводить її відсутність та безпідставність позовних вимог прокурора.

Під час складання матеріалів перевірок відповідачем постійно наголошувалось про здійснення на земельній ділянці певних заходів з поліпшення родючості ґрунтів, проте, відповідачу було роз`яснено, що складання матеріалів перевірки та їх підписання землекористувачем є формальними обставинами. Що не мають жодних правових наслідків. При цьому жодних адміністративних стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн відповідачем у 2017-2018 роках не сплачувалось. Про їх існування та їх сплату відповідачу не відомо, долучені до матеріалів справи копії квитанції не містять підпису відповідача, а отже не є належними доказами.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 12 грудня 2019 року справа №624/680/19, скасовано постанову державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель - провідний спеціаліст відділу контролю за використанням та охороною земель у Зачепилівському, Кегичівському, Красноградському, Нововодолазькому, Сахновщинському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Жорняка Є.Г. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення від 20 серпня 2019 року №247-ДК/0222По/08/01-19 за ст. 53 КУпАП про накладення штрафу у розмірі 170,00 грн, справу про адміністративне правопорушення закрито через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідач вважає, що здійсненні ним заходи задля підвищення родючості ґрунтів не є істотним порушенням договору оренди і таке порушення ніяк не позбавляє орендодавця того, на що він розраховував при укладені договору, оскільки як вбачається з довідки Південного управління Головного управління ДПС у Харківській області від 11 грудня 2019 року заборгованість зі сплати орендної плати відсутня.

Доводи позивача про те, що незаконне розорювання пасовищ призводить до погіршення якості ґрунтів та виснаження земель, що завдає значної шкоди земельним ресурсам держави не ґрунтується на матеріалах справи та спростовується висновком за результатами лабораторного обстеження показників якості ґрунтів та порівняльного аналізу матеріалів агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 14 січня 2020 року №158-19/01/27, наданого Харківською філією ДП «Держгрунтохорона», з якого вбачається, що за результатами агротехнічного обстеження спірної земельної ділянки встановлено, аналізуючи порівняльним аналізом, показники якості вищевказаної земельної ділянки сільгосппризначення та керуючись методикою оцінювання хімічної та фізичної деградації ґрунтів (ДСТУ 7872:2015) можна зробити висновок, що в результаті господарської діяльності, на протязі останніх п`яти років, ознак погіршення якості ґрунту, а тим більше ознак його деградації, не встановлено. Натомість, показники гумусу в порівнянні з минулими роками збільшено.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

17 грудня 2019 року позивач в особі представника звернувся з позовною заявою до Кегичівського районного суду Харківської області.

Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23 січня 2020 року.

21 січня 2020 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву.

24 січня 2020 року до суду від представника позивача заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача.

Ухвалою суду від 03 березня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 31 березня 2021 року.

16 лютого 2021 року представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позов без розгляду відмовлено.

Ухвалою від 11 березня 2021 року в клопотанні представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином, натомість надав заяву в якій просив розгляд справи провести без участі представника з урахуванням правової позиції викладеної в позовній заяві заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури в Харківській області №39/2-2455-19 від 11 грудня 2019 року.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, остання надала клопотання про відкладення справи у зв`язку з її відрядженням у м. Київ.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Відповідно до Наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області від 27 вересня 2014 року №1413-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населеного пункту Павлівської сільської ради на території Кегичівського району Харківської області із кадастровим номером :04:000:0226, площею 109,2829 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (пасовища), для сінокосіння і випасання худоби строком на 49 років (копія, а.с. 26).

22 липня 2014 року між Головним управління Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, відповідно до якого останньому передано в оренду земельну ділянку кадастровий номер :04:000:0226, площею 109,2829 га землі сільськогосподарського призначення (пасовища), строком на 49 років (копія, а.с.17-19).

Відповідно до п. 16 договору умови збереження стану об`єкта оренди: використовувати за цільовим призначенням. Орендар зобов`язаний забезпечити збереження стану об`єкта оренди, застосовувати заходи по підвищенню родючості ґрунтів та їх захисту від ерозії, дотримуватися вимог протиерозійної організації території та додержуватися екологічних норм.

Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення від 19 липня 2017 року №291-ДК ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. ґ ч. 1 ст. 96 ЗК України та ст. 36 ЗУ «Про охорону земель» та накладено адміністративне стягнення в розмірі 170 грн, який був сплачений останнім відповідно до квитанції №0.0.854801601.1 (копія, а.с. 43-45).

Згідно приписів виданого ОСОБА_1 від 18 липня 2017 року №291-ДК та від 04 липня 2018 року №395-ДК/0338Пр/03/01/-18 - земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0226 площею 109,2829 га із земель сільськогосподарського призначення на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області використовувати відповідно до чинного законодавства України (копії, а.с. 38, 47-48).

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 04 липня 2018 року №395-ДК/0258По/08/01/-18 встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 20 ЗК України та ст. 35 ЗУ «Про охорону земель» та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн, який сплачений останнім відповідно до квитанції №09_02 (копія, а.с. 53-54, 57).

Відповідно до протоколу від 12 серпня 2019 року №247-ДК/0195П/07/01/-19 ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 20 ЗК України та ст. 35 ЗУ «Про охорону земель» (копія, а.с. 62-63).

Крім, того нецільове використання спірної земельної ділянки ОСОБА_1 підтверджується протоколом огляду місця події від 14 травня 2017 року, фото таблицями та протоколами допиту свідків, проведеними у рамках кримінального провадження №0000049 від 14 червня 2017 року ст.254 КК України (копії, а.с.27-37).

Відповідно до висновку за результатами лабораторного обстеження показників якості ґрунтів та порівняльного аналізу матеріалів агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області встановлено, що в результаті господарської діяльності на протязі останніх п`яти років, ознак погіршення якості ґрунту, а тим більше ознак його деградації не встановлено (копія, а.с.96-97).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх видів процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06 жовтня 1998 р., далі - Закон)

Згідно з положеннями ст.15 Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.

Відповідно до п. а ч.1 ст. 96 ЗК землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Згідно п. ґ ч.1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням.

Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

Відповідно до ч.1-3 ст.37 Закону України «Про охорону земель» власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ.

В силу приписів ч.1 ст.24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі (ч. 1 ст. 25 Закону).

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

Згідно із ст.1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до цього ж Закону документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Постанова Верховного Суду, що прийнята, у справі №715/214/17 від 25 березня 2020 року, також дає визначення «використання земельної ділянки не за цільовим призначенням». Згідно Постанови, вказане поняття застосовується до випадків, коли на земельній ділянці із певним цільовим призначенням здійснюється діяльність, яка виходить за межі цього цільового призначення. Використання не за цільовим призначенням передбачає дію використання.

Таким чином виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що нецільове використання земельної ділянки - це використання земельної ділянки, яка на відповідній правовій підставі належить на праві власності, користування, тощо, фізичній чи юридичні особі всупереч призначенню, визначеному на підставі документації із землеустрою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст.19 ЗК України).

Відповідно до п.п.1.2, 1.4 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України з земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 липня 2010 року за №1011/18306 (далі - Класифікація), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Частиною 5 ст.20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-4 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення зокрема, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до положень ст.34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Системний аналіз положень вищевказаних норм дозволяє дійти висновку, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо, та визначені у Класифікації.

Підстави та умови розірвання договору регулюється такими нормами законодавства.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п. ґ ч.1 ст.141, ст.143 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. Примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

У відповідності до частин 3, 4 ст. 31 Закону договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Як передбачено ч.1 ст.32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно ст.34 Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Отже, за приписами ч.5 ст.20, ст.34 ЗК України, земельна ділянка для сінокосіння і випасання худоби може використовуватися лише у межах вказаного виду використання, тобто відповідач зобов`язаний був використовувати земельну ділянку виключно як пасовище, тобто в межах виду користування, передбаченого умовами договору.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином постанови від 19 липня 2017 року та від 04 липня 2018 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності є обов`язковою для суду в питанні, чи мало місце діяння, чи воно містить склад правопорушення і чи винна особа в його вчиненні. Окрім того, до матеріалів справи додані квитанції щодо сплати штрафу, посилання позивача щодо того, що він їх належним чином не доведено.

При цьому слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 28 січня 2019 року у справі №473/4413/17 вказав, що при істотному порушенні умов договору оренди землі (а саме нецільовому використанню земельної ділянки), для дострокового його розірвання за рішенням суду достатньо встановлення самого факту такого істотного порушення, а подальше його усунення не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору у зв`язку із невиконанням його умов.

Окрім того, суд бере до уваги, що соняшник, горох, згідно класифікації вирощується на землях для ведення товарного сільськогосподарського призначення.

Вказане свідчить про те, що земельна ділянка використовувалася відповідачем як рілля, шляхом розорювання та засівання сільськогосподарськими культурами.

Тобто, відповідачем допущено порушення умов п.1 договору, яким обумовлено використання земельної ділянки за орендарем виключно як сінокосіння та випасання худоби.

Так, відповідно до приписів ст.651 ЦК України істотним є таке порушення умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона позбавляється значною мірою того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи вбачається, що орендар без погодження з орендодавцем фактично змінив вид використання сільськогосподарських земель, тим самим порушив вимоги раціонального землекористування та одного з основних принципів державної політики у сфері охорони земель, передбаченого ст.3 Закону України «Про охорону земель» - забезпечення охорони земель, як основного національного багатства Українського народу.

Саме цим, перш за все, завдано шкоди власнику землі і саме за цим критерієм порушення договору є істотним.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що відповідач використовував орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням, тобто замість сінокосіння та випасання худоби використовував земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур, здійснюючи ведення товарного сільськогосподарського виробництва, чим істотно порушив умови укладеного договору оренди, що є підставою для задоволення позовних вимог прокурора в повному обсязі.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі №623/2421/16-ц (провадження № 61-24009св18), від 28 січня 2019 року у справі №473/4413/17 (провадження №61-40320св18), від 22 січня 2020 року у справі №468/1498/17-ц (провадження №61-36544св18), від 06 квітня 2020 року у справі №707/658/17 (провадження №61-17009св18).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки державі - задовольнити.

Розірвати договір оренди землі від 22 липня 2014 року укладений між Головним управлінням Держземагенством в Харківській області та ОСОБА_1 зареєстрований у Кегичівському районному управлінні юстиції від 24 липня 2014 року за №14657873.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 109,2829 га з кадастровим номером :04:000:0226, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області державі в особі Головного управління Держгеокадасту у Харківській області.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору на користь прокуратури Харківської області у сумі 8264 (вісім тисяч двісті шістдесят чотири) грн 45 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України через Кегичівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, місце знаходження: 64100, м. Первомайський, вул. Соборна, 20, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, місце знаходження: 61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, під`їзд 1, поверх, 6

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.М. Куст