КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8849/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Київ, постановлене суддею Гончаруком В.П. 01 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И Л А :

02 листопада 2020 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 71 126,75 грн., що еквівалентно 2500,00 Доларам США, а також стягнути витрати по сплаті судового збору, обґрунтовуючи тим, що 05 вересня 2017 року між сторонами було укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якого відповідач отримав кошти в розмірі 2500 Доларів США та зобов`язався повернути їх через 60 днів, тобто 04 листопада 2017 року. Станом на 02 листопада 2020 року відповідачем не виконано взяті за договором позики від 05 вересня 2017 року зобов`язання, кошти у визначений договором строк не повернуті. Боргова розписка, що підписана відповідачем, містить зокрема: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, тобто розписка є документом, що підтверджує факт вчинення правочину між позивачем та відповідачем, а також отримання останнім коштів, тобто наявний факт укладення договору позики. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а боргова розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України. Оскільки до цього часу позичальник не повернув позикодавцеві позику, позикодавець звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Київ від 01 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики 2 500 доларів 00 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення рішення складає в розмірі 69 556 грн. 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в сумі 840 грн.

Не погодившись з рішенням суду, 21.05.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення незаконне, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема вказує, що судом не було з`ясовано, чи є позивач власником коштів, розписка не містить істотних умов договору позики, судом зроблено помилковий висновок про те, що між сторонами було укладено договір саме позики, позовна заява надійшла до суду після спливу строку позовної давності, позовні вимоги не є доведеними належними та допустимими доказами.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з тих підстав, що викладені в ній.

Представник позивача проив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав в повному обсязі всі зобов`язання перед відповідачем, передавши йому грошові кошти у розмірі 2500 Доларів США, а відповідач, в свою чергу, зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу розписки у тієї чи іншої сторони є підтвердженням наявності боргу або факту виконання зобов`язання за договором позики.

Судом встановлено, що позивач надала у борг відповідачу 2500 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 04 листопада 2017 року. Зазначені обставини доведені позивачем, оскільки ним надано до суду оригінал розписки про отримання відповідачем коштів.

Відповідач не надав суду достовірних доказів на підтвердження повернення боргу позивачу, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення вимог та стягнення суми боргу на користь позивача.

Доводи апелянта в тій частині, що суд не встановив, що між сторонами укладено саме договір позики, не можуть бути прийняті судом, оскільки із наданої розписки вбачається, що відповідач отримав від ОСОБА_2 2500 доларів США та зобов`язується повернути в повному обсязі через 60 днів, що свідчить про укладання саме договору позики коштів у розмірі 2500 доларів США строком на 60 днів, тобто до 5 листопада 2017 року.( а.с.5)

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду із даним позовом 2 листопада 2020 року , про що свідчить накладна за № 001296 кур'єрської доставки від 02.22.2020 року , за якою ОСОБА_2 передала до Дніпровського районного суду м.Києва позовну заяву про стягнення боргу ( а.с.10)

Підстав для застосування строку позовної давності не вбачається, оскільки позивач звернулася до суду із позовними вимогами в межах трирічного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Київ від 01 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 липня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: