ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 622/192/21 (2-80/2010) Головуючий суддя І інстанції Юхименко О. М.
Провадження № 22-ц/818/3728/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 01 липня 2010 року, ухвалене у складі судді Юхименко О.М., по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк, правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кристалбанк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2009 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 459 від 11.09.2007 в сумі 349358,85 грн, витрат по сплаті судового збору в сумі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн, пояснивши, що 11 вересня 2007 року ВАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 459, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти на загальну суму 38613 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов`язання згідно з даним договором в повному обсязі. Станом на 24 грудня 2009 року за відповідачкою наявна заборгованість за погашення кредиту у розмірі 42992,69 доларів США за офіційним курсом НБУ складає 343124.66 грн, сума штрафних санкцій складає 5473,69 грн, заборгованість за сплатою кредиту складає 760,50 грн. Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ВАТ «ВіЕйБі Банк» складає 349358,85 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги змінив, просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором. Від стягнення судових витрат відмовляється, у зв`язку з добровільною їх сплатою.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 01 липня 2010 року було частково задоволено позов ВАТ «ВіЕйБі Банк».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 349558 гривень 85 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 та проживає з нею однією сім`єю. Крім того, має з відповідачкою спільний сімейний бюджет. А отже, оскаржуване рішення суду першої інстанції безпосередньо впливає на його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі оскаржуваного рішення суду впливає, в тому числі, на його майновий стан, як чоловіка відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Акціонерне товариство «Кристалбанк», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк, надав клопотання до суду про закриття апеляційного провадження, яке аргументоване тим, що оскарженим рішення не вирішувалось питання щодо прав, свобод, інтересів чи обов`язків ОСОБА_1 .

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

ОСОБА_1 просив відкласти розгляд скарги на іншу дату, посилаючись на те, що він перебуває поза межами Харківської області, у зв`язку з плановою відпусткою і натепер не має уповноваженого представника. Документів на підтвердження перебування у відпустці чи про наявність істотних перешкод вчасно направити до суду свого представника - апелянт до суду не надав. Тому колегія суддів розцінює таку поведінку апелянта, як намагання затягнути розгляд його скарги поза межами розумного строку. При цьому колегія суддів також зважає на те, що явка апелянта у судове засідання даному випадку не була визнана обов`язковою з огляду на те, що у апелянта був необхідний час та процесуальні можливості викласти усі аргументи своєї скарги та докази на їх підтвердження, а доводи скарги мають лише правовий характер і стосуються наявності обов`язкових процесуальних підстав для скасування рішення суду внаслідок його незалучення до розгляду справи, що не потребує дослідження доказів або обставин справи. Про наявність яких-небудь проблем у їх викладенні перед судом апеляційної інстанції у своїй заяві про відкладення розгляду справи ОСОБА_1 не зазначив.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, згідно зі ст.ст. 128, 131 ЦПК України належним чином повідомлених про розгляд справи, що за ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з огляду на наступне.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Судом першої інстанцій встановлено, що згідно з кредитним договором № 459 від 11.09.2007 строк його дії закінчується 11.09.2026. З розрахунку заборгованості станом на 24.12.2009 вбачається, що ОСОБА_2 з листопада 2008 року жодного разу не сплатила поточні платежі по поверненню кредиту, погашенню відсотків та комісії.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору плата за користування кредитом складає 13 % річних. П.4.3 цього договору передбачає, що за несвоєчасне повне або часткове поверненні кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату відсотків, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 % від суми неповерненого кредиту та/або несплачених відсотків, але не менше еквівалента 50.0 гривень .

Згідно з розрахунку заборгованості сума заборгованості за кредитом складає 349358,85 грн.

Задовольняючи вимоги позову, районний суд вважав доведеними вимоги позову з огляду на їх визнання відповідачем.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

Про достатність доказів законодавець зазначив у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів погоджується з доводами клопотання правонаступника позивача про те, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку ст. 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв, як вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому суд враховує, що апелянт має довести, що оскаржене рішення стосується його прав, обов`язків чи інтересів цивільно-правового характеру, тобто він є учасником спору, чи особою, стосовно якої суд встановив юридичні факти преюдиціального характеру стосовно наявних у нього прав та обов`язків.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги у розумінні права на оскарження рішення суду.

Зазначене узгоджується з правовою практикою Верховного Суду, що викладена у постановах від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17, від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17, від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 03.06.2019 у справі № 910/6767/17, від 25.10.2019 у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18, яку апеляційний суд враховує відповідно до норми ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

При цьому основоположним критерієм у даному випадку є необхідність дотримання принципу правової визначеності. У судовій практиці Великої Палати Верховного Суду йдеться про те, що загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень (див. постанову від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц). Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. Дія вказаного принципу проявляється не лише у чіткості та зрозумілості закону, скільки в процесі його правозастосування. Гарантія остаточності та обов`язковості судових рішень є складовими принципу правової визначеності та означають, що остаточне рішення компетентного суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим як для сторін процесу, так і для суду, який ухвалив таке рішення, і не може переглядатися (див. постанову від 21 лютого 2020 року у справі № 813/2646/18).

Повага до принципу правової визначеності (res judicata) у практиці ЄСПЛ у контексті визначених у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантій права на справедливий суд розглядається у аспекті того, що остаточні судові рішення не повинні переглядатися, окрім чітко встановлених законом випадків, обумовлених винятковими обставинами (рішення ЄСПЛ «Христов проти України», 2009, п. 34);

Підставою цього позову є боргові зобов`язання, що виникли у дружини апелянта у зв`язку із наданням кредитних коштів. При розгляді справи судом першої інстанції установлено наявність зобов`язання, що випливає із договору позики, за яким борг не повернуто, отже позивач має право на його повернення в судовому порядку та стягнення суми боргу з відповідача.

При цьому апелянт не є учасником договору кредиту або поручителем виконання боржником своїх обов`язків за цим договором.

При цьому судом не встановлювалися інших обставин, окрім правової природи укладеного між сторонами договору та факту його виконання (невиконання), висновків про права та обов`язки скаржника у встановлених правовідносинах рішення суду не містить, відсутні такі висновки і в резолютивній частині судового рішення.

Посилання Апелянта на вплив оскаржуваного рішення на його майновий стан є безпідставними, оскільки вони перебувають поза межами розглянутого судом спору.

Так, приписи статті 65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном.

Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Для укладення кредитного договору (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин (правовий висновок, який був висловлений у постанові КЦС ВС від 05 листопада 2020 року у справі № 619/761/18).

У даній справі позивач позовних вимог до апелянта, які ґрунтуються на нормі ч. 4 ст. 65 СК України не заявляв і суд їх не розглядав. Тому ці доводи відповідно до ст. 367 ЦПК України про межі апеляційного провадження не мають правового значення і судом апеляційної інстанції не розглядаються.

Доводи апеляційної скарги про те, що в процесі виконання рішення суду про стягнення боргу відбувається погіршення майнового стану апелянта - чоловіка відповідача, перебувають поза межами розглянутого судом у даній справі позову, який має зобов`язальний, а не майновий характер, спір щодо майнових прав подружжя судом не вирішувався.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає не доведеними аргументи апеляційної скарги, що суд у даній справі вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 , тому він не має права оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково відповідно до норми ст. 352 ЦПК України.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення, яким не вирішувалось питання щодо прав, свобод, інтересів чи обов`язків ОСОБА_1 , колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України закриває апеляційне провадження у справі.

Оскілки ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 07 червня 2021 року на час апеляційного провадження було відповідно до ч. 4 ст. 359 ЦПК України зупинено дію оскарженого рішення Золочівського районного суду Харківської області від 10 липня 2010 року - внаслідок закриття апеляційного провадження дія згаданого рішення суду першої інстанції відновлюється.

Керуючись ст.ст. 259, п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 01 липня 2010 року, ухвалене у складі судді Юхименко О.М., по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Всеукраїнський Акціонерний Банк, правонаступником якого є Акціонерне товариство «Кристалбанк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.