П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року м. Київ

Справа № 756/5667/21

Провадження: № 22-ц/824/10050/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Борисової О.В., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Майко Марини Валентинівни в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Оболонського районного суду від 06 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Шевчука А.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 , яку він придбав за 3 418 207, 80 грн.з електронних торгів, що проводились Державним підприємством «Сетам» 05.04.2017 року, та оформлені протоколом електронних торгів № 247900 від 05.04.2017 року.Проте, у травні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про визнання вищевказаної квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на Ѕ частину квартири, визнання недійсними протоколу проведення електронних торгів, акту про проведення торгів, свідоцтва про право власності та скасування запису про право власності. Постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22.03.2021 року у справі №756/6374/17 рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25.06.2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано недійсними протокол проведення електронних торгів від 05.04.2017 року №247900, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав за 3 418 207,80 грн. квартиру АДРЕСА_1 ; акт про проведені електронні торги від 21.04.2017 року, складений головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Поліщук В.В. та затверджений начальником Попович Я.В., яким засвідчено факт реалізації з електронних торгів квартири та факти внесення грошових коштів покупцем ОСОБА_1 ; свідоцтво від 28.04.2017 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М. С., згідно якого ОСОБА_1 є новим власником квартири АДРЕСА_1 , та скасовано запис про право власності №202122942, внесений приватним нотаріусом Куксовою М. С. 28.04.2017 року, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Однак, грошові кошти в сумі 3 148 207,80 грн., які він, ОСОБА_1 , сплатив за вказану квартиру, у зв`язку із визнанням торгів недійсними та скасуванням права власності, йому не повернуто. Отже, відповідачі не визнають його право власності на вищезазначену квартиру та в рамках штучно створеного позову намагаються протиправно позбавити його цього права.

13 квітня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, обґрунтовуючи її тим, відповідачі можуть відчужити спірну квартиру, оскільки оскаржувана постанова суду касаційної інстанції допускає її негайне виконання. Відповідачу у різні способи намагаються заволодіти належним йому майном, яке він придбав за відплатним договором, а поданий ОСОБА_4 позов, який задоволений судом, на його думку, є штучним.

Ухвалою Оболонського районного суду від 11 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Майко М.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що належна позивачу квартира може бути відчужена відповідачами після скасування запису про право власності ОСОБА_1 , та відновлення запису про право власності ОСОБА_2 , що унеможливить у майбутньому відновлення позивачем своїх прав на квартиру. При цьому, позивачу стало відомо про те, що відповідачі вже неодноразово зверталися до державних реєстраторів прав на нерухоме майно з приводу виконання постанови Верховного Суду від 22.03.2021 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно належним чином.

14 липня 2021 року до суду надійшло клопотання адвоката Майко М.В. в інтересах ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтовано тим, що вона, Майко В.М. з 09 липня 2021 року перебуває у відпустці, окрім того, зазначено, що позивач ОСОБА_1 також не може забезпечити особисту участь в судовому засіданні, оскільки також перебуває у відпустці поза межами країни.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його адвоката, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки клопотання адвоката Майко М.В. в інтересах ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи не містить будь-яких доказів перебування позивача поза межами країни, саме лише перебування його адвоката у відпустці не може вважатись поважноюпричиноюнеявки до суду.

Ураховуючи строки розгляду справ судом апеляційної інстанції та те, що правова позиція позивача сповна викладена у апеляційній скарзі, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності позивача та його адвоката.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заяви про забезпечення позову не містять відомостей та доказів про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 реалізовують, або намагаються реалізувати квартиру АДРЕСА_1 , або ж вчинити неправомірні дії щодо вказаної нерухомості. З огляду на зміст позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що чергова заява представника позивача про забезпечення позову, в даному випадку, суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу дійсного спору, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб та не може бути способом звільнення від обов`язку виконання чинного рішення суду.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Як убачається із матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 10.12.2020 року, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 22.03.2021 року у справі №756/6374/17, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25.06.2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів від 05.04.2017 року №247900, відповідно до якого ОСОБА_1 придбав за 3 418 207,80 грн. квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним акт про проведені електронні торги від 21.04.2017 року, складений головним державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Поліщук В. В. та затверджений начальником Попович Я. В., яким засвідчено факт реалізації з електронних торгів квартири та факти внесення грошових коштів покупцем ОСОБА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво від 28.04.2017 року, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою М. С., згідно якого ОСОБА_1 є новим власником квартири АДРЕСА_1 та скасовано запис про право власності №202122942, внесений приватним нотаріусом Куксовою М. С. 28.04.2017 року, згідно якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказане рішення є остаточним та набрало законної сили.

ОСОБА_1 , в обґрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що спірна квартира може бути відчужена відповідачами шляхом скасування запису про його право власності та відновлення запису про право власності ОСОБА_2 , що унеможливить у майбутньому відновлення ним своїх прав на квартиру.

Однак, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки наявність рішення Верховного Суду та вчинення відповідачами відповідних дій щодо його виконання не вказує на існування у відповідачів наміру щодо відчуження спірного нерухомого майна, навпаки, свідчить про заінтересованість відповідачів у збереженні квартири як своєї власності.

Іншого обґрунтування, зокрема, об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у даній справі, та доказів на підтвердження таких ризиків позивачем не наведено.

Наведені у заяві про забезпечення доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 761/39201/18, яка передбачає, що посилання в заяві про можливість відчуження спірного майна на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

Суд першої інстанції, належним чином не оцінив обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття обраних останнім заходів забезпечення позову, при цьому, вказуючи на те, що право власності на спірну квартиру вже встановлено Верховним Судом, а заявлений ОСОБА_1 позов є фактично його незгодою із вказаним рішення, районний суд по суті вдався до оцінки обґрунтованості заявлених позовних вимог, що суперечить положенням закону, які встановлюють процесуальний порядок вирішення питання щодо забезпечення позову.

На стадії забезпечення позову суд не вправі входити в обговорення питання щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог, оскільки це є предметом дослідження лише під час розгляду спору по суті.

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, дійшовши по суті правильного висновку про відмову в задоволенні заяви, допустив порушення норм процесуального закону, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Майко Марини Валентинівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду від 06 травня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.А. Пікуль

О.В. Борисова