КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У х в а л а

м. Київ Справа № 367/3419/20

16 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кулікової С.В., перевіривши виконання вимог ст. 354, ст. 356 ЦПК України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Саранюк Л.П., за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, боржник ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, 25 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким скасувати судовий наказ від 30 червня 2020 року.

02 липня 2021 року Київський апеляційний суд направив запит від 30 червня 2021 року до суду першої інстанції про витребування справи.

07 липня 2021 року цивільна справа надійшла до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року залишено без руху та надано строк для подання обґрунтованої заяви про поновлення, визначеного в ст. 354 ЦПК України, п`ятнадцятиденного строку на апеляційне оскарження ухвали із зазначенням підстав його пропуску та подання однієї копії апеляційної скарги.

14 липня 2021 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду та копію апеляційної скарги.

В заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, просив поновити пропущений строк, посилаючись на те, що 14 липня 2021 року він звернувся до суду першої інстанції із заявою про отримання копії ухвали суду, в судовому засіданні 30 листопада 2020 року під час розгляду заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами він присутній не був, після отримання повідомлення в електронному кабінеті про постановлення оскаржуваної ухвали він не звертався до суду першої інстанції з заявою про видачу йому повного тексту ухвали суду, оскільки розпочав перемовини із своєю дружиною щодо відмови останньої від стягнення аліментів через виконавчу службу, проте взаємної згоди з вказаного питання дійти не вдалося, у зв`язку з чим він і звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 30 листопада 2020 року.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заяви про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, вважаю, що зазначені апелянтом причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга подається на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2020 року судом постановлено ухвалу про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

При цьому, ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд заяви без участі сторін, зазначивши, що відкладення розгляду справи призведе до подальшого порушення його прав.

Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 25 червня 2021 року, тобто із значним пропуском строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в процесі судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

Як зазначає апелянт у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, йому було відомо про постановлення ухвали, однак він не звертався до суду першої інстанції для отримання копії ухвали суду, оскільки розпочав перемовини із своєю дружиною щодо відмови останньої від стягнення аліментів через виконавчу службу, проте взаємної згоди з вказаного питання дійти не вдалося, у зв`язку з чим він і звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу суду.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду ОСОБА_1 не вказав.

Отже, підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, на які посилається апелянт не можуть бути визнані апеляційним судом поважними, оскільки вони не є об`єктивно непереборними, а лише залежали від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення.

При цьому, апеляційний суд враховує, що апелянт звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу суду майже через сім місяців після її постановлення.

Враховуючи наведене, вважаю, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року подана з пропуском встановленого законом строку без поважних причин.

Згідно з ч.3 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Тому апеляційну скаргу необхідно залишити без руху та надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.

Керуючись ст.357 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Саранюк Л.П., за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, боржник ОСОБА_1 - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом семи днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити, що у разі не виконання вимог даної ухвали, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: