Справа № 527/1979/20
провадження 2/527/43/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Левицької Т.В.,

з участю секретаря судового засідання - Папенко Л.І.,

представників позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 ,

представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним)- ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Глобинського районного суду Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 527/1979/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, виключення автомобіля зі складу майна, що підлягає поділу, поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

11.11.2020 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому прохала: - визнати за ОСОБА_5 (адреса реєстрації: с. Бориси Глобинського району Полтавської області, 39045, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право особистої приватної власності на транспортний засіб Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 , 1999 р.в., VIN-код: НОМЕР_3 ; - визнати за ОСОБА_3 (адреса реєстрації: с. Пироги Глобинського району Полтавської області, 39045, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право особистої приватної власності на транспортний засіб ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_5 , 1994 р.в., VIN-код: НОМЕР_6 ; - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір, витрати на відшкодування послуг експерта ОСОБА_6 з проведення та складання висновку експертизи №154 від 06.11.2020 року.

Позов мотивований тим, що сторони перебували в шлюбі з 08.09.2007 року. У період шлюбу разом з відповідачем за спільні кошти придбали два автомобілі: - 29.01.2016 року - ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_7 ; - 10.10.2018 року - Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 . Обидва автомобіля зареєстровано на ім`я відповідача та знаходяться у його володінні, користуванні та розпорядженні. Відповідно до договору купівлі - продажу від 10.10.2018 року вартість автомобіля Ореl Vectra складає 49000 грн; згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 154 від 06.11.2020 року вартість автомобіля ВАЗ 21099 складає 53493,83 грн. Прохає здійснити обраний нею варіант поділу спільного майна, оскільки з нею проживає та на її утриманні перебуває спільна малолітня донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка хворіє на епілепсію. Позивач має посвідчення водія та майже 3-річний досвід водіння авто, в зв`язку з чим може використовувати автомобіль для забезпечення потреб дитини. Також автомобіль необхідний для відвідування матері позивача, яка проживає в с. Бориси Глобинського району Полтавської області.

18.11.2020 року ухвалою суду по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання (а.с.40).

16.12.2020 року ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, виключення автомобіля зі складу майна, що підлягає поділу, поділ майна, в якому прохає ( з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог): - визнати довіреність від 19.10.2018 року на розпорядження автомобілем ВАЗ 21099, оформлену ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , посвідчену приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Баглай А.В. удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу транспортного засобу ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_5 ; - поділити автомобіль марки Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 між сторонами в рівних частках по 1/2 частині кожному, залишивши транспортний засіб у власності ОСОБА_3 з відповідним зобов`язанням сплатити іншому із подружжя грошову компенсацію в розмірі його частки з розрахунку дійсної вартості автомобіля, що буде визначена автотоварознавчою експертизою; - вирішити питання розподілу судових витрат.

Зустрічний позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 2007 по 2020 роки. За цей період придбали два автомобілі: - в 2016 році ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_7 ; у 2018 році - Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 , але останній куплений за рахунок продажу першого автомобіля і з додаванням інших коштів. Вказує, що автомобіль Ореl Vectra був придбаний за 5000 доларів США. Автомобіль ВАЗ 21099 був проданий 08.10.2018 року перекупщику за 1200 доларів США. Вважає, що автомобіль ВАЗ 21099 є проданим за удаваним правочином і повинен бути виключений із переліку майна, що підлягає поділу. Запропонований ним варіант поділу обґрунтовує тим, що він може забезпечити потреби дитини в перевезенні, також він має більший водійський досвід, що буде більш безпечним для дитини; його батьки проживають в тому ж селі, що й батьки дружини і також потребують допомоги, крім того, він має на утриманні лежачого діда, який потребує сторонньої допомоги; характер його роботи також передбачає наявність автомобіля.

Відповідно до ухвали Глобинського районного суду Полтавської області від 23 грудня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, виключення автомобіля зі складу майна, що підлягає поділу, поділ майна прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та об`єднано їх в одне провадження (а.с.97).

12.01.2021 року відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 направлено відзив на зустрічний позов, відповідно до змісту якого прохає у задоволенні позову відмовити, вказуючи, що довіреність не може підмінити договір купівлі - продажу автомобіля та не є підставою для набуття права власності на ТЗ, про існування довіреності їй стало відомо лише після ознайомлення із зустрічним позовом, тому відсутні підстави для виключення автомобіля ВАЗ 21099 зі складу майна, що підлягає поділу; зазначає, що вважає вірною вартість автомобіля Ореl Vectra 49000 грн; батько не бере участі у вихованні дитини; для всіх інших потреб він може використовувати автомобіль ВАЗ 21099 (а.с. 105-111).

31.03.2021 року ухвалою суду у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.176-177), 30.04.2021 року провадження у справі поновлено (а.с.192).

13.05.2021 року, відповідно до ухвали Глобинського районного суду Полтавської області, закрито підготовче провадження, призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.200).

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 первісний позов підтримав, посилаючись на підстави та обставини, викладені в ньому та просив його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Зазначив, що вважає, що при поділі необхідно враховувати вартість автомобіля Ореl Vectra, зазначену в договорі купівлі - продажу. Вказав , що ОСОБА_5 не погоджується на компенсацію нею ОСОБА_3 1/2 частини вартості автомобіля Ореl Vectra за ціною згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи.

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував, просив задовольнити зустрічний позов. Вказав, що за спільні кошти був придбаний автомобіль ВАЗ, який в подальшому був проданий за дорученням, доклали кошти і купили автомобіль Опель. В даний час вказаний автомобіль знаходиться у ОСОБА_5 .

Представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним) ОСОБА_3 - ОСОБА_4 судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов з підстав, зазначених у ньому, проти задоволення первісного позову заперечувала. Вказала, що ОСОБА_3 погоджується на компенсацію ним ОСОБА_5 1/2 вартості автомобіля Ореl Vectra, визначеної згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_3 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності та зв`язку, встановив наступне.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 08 вересня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 (а.с.10).

Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 11.11.2020 року, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано ( а.с.50-52).

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20).

В період шлюбу позивачем та відповідачем придбано транспортні засоби, а саме: - 29.01.2016 року - автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_7 ; - 10.10.2018 року - автомобіль Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 (договір купівлі - продажу 5342/2018/1140275 від 10.10.2018 ( а.с.11-13).

Вказані обставини визнаються сторонами, тому у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

За положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, входить як майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, так і те, що знаходиться у третіх осіб.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Належність автомобіля Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 , до спільного сумісного майна подружжя сторонами визнається.

Щодо вирішення спору в частині автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_7 .

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, станом на 28.10.2020 року за ОСОБА_3 з 29.01.2016 року зареєстровано автомобіль ВАЗ 21099, 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 (а.с.13).

Згідно висновку експерта № 154 автотоварознавчого дослідження, складеного 06.11.2020 року, вартість автомобіля ВАЗ 21099, 1994 року випуску, становить 53493,83 грн (а.с.15-16).

19.10.2018 року ОСОБА_3 видавав довіреність, відповідно до якої уповноважив ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 розпоряджатися (поставити на облік, зняти з обліку, продати, передавати в оренду, позичку та інше), за ціну та на умовах за їх розсудом належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 , виданого 29.01.2016 року автомобілем марки ВАЗ, модель 21099, випуску 1994 року, реєстраційний номер НОМЕР_5 . Термін дії довіреності до 19.10.2019 року, тобто на даний час вона втратила чинність (а.с.58-59).

З довіреності від 19.10.2018 року посвідченої приватним нотаріусом Кременуцького міського нотаріального округу Полтавської області Баглай А.В., за реєстровим номером 1015 убачається, що ОСОБА_5 згоди на укладення довіреності щодо продажу автомобіля ВАЗ, модель 21099, випуску 1994 року, реєстраційний номер НОМЕР_5 не надавала.

ОСОБА_11 в зустрічному позові прохає визнати довіреність від 19.10.2018 року на розпорядження автомобілем ВАЗ 21099, оформлену ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , посвідчену приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Баглай А.В. удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу транспортного засобу ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_5 та виключити вказаний автомобіль зі складу майна, що підлягає поділу між подружжям.

Суд вважає, що вказана позовна вимога не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 328, 210 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").

Таким чином, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Судом встановлено, що довіреність від 19.10.2018 року втратила чинність 19.10.2019 року, протягом терміну її дії уповноваженими особами не були реалізовані надані їм повноваження щодо розпорядження автомобілем, договір купівлі - продажу спірного автомобіля протягом вказаного строку не був укладений, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині.

Встановлено, що на час розгляду справи автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_7 є зареєстрованим за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 (а.с.164).

Посилання останнього на відчуження цього транспортного засобу за довіреністю на користь інших осіб не доводить перехід права власності на вказане майно на користь третіх осіб та не спростовує належність майна подружжю.

Належних та допустимих доказів відчуження вказаного транспортного засобу відповідачем третій особі матеріали справи не містять.

Аналіз наданих сторонами доказів у справі дає підстави вважати, що автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_7 та автомобіль Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, подружжя мало спільний бюджет на час придбання цього майна, а відтак це майно є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами, виходячи із рівності часток.

Посилання представника ОСОБА_2 на необхідність відступу від рівності часток, в зв`язку з перебуванням на утриманні ОСОБА_5 неповнолітньої доньки суд вважає безпідставним, оскільки наявність на утриманні дитини не спростовує того, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частки майна дружини та чоловіка є рівними. Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_3 аліментів не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість, а встановлений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, не має правового значення для розгляду цієї справи, оскільки питання аліментів у цій справі не розглядалося.

При вирішення питання щодо варіантів поділу спільного майна подружжя суд приходить до наступних висновків.

Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя, Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Вказане кореспондується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц та у постанові ВС від 30 вересня 2020 року № 552/1514/19.

Автомобіль є неподільною річчю, будь-які домовленості між сторонами щодо добровільного поділу автомобілів, відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами не заявлялись вимоги щодо проведення поділу спільного майна подружжя на підставі статтей 364, 365 ЦК України, тобто шляхом припинення права власності одного з подружжя на спірне майно та присудження йому грошової компенсації за належну частку у спільному майні подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановивши, що спірні автомобілі ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_7 та Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 набуті сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбі та виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними з визнанням за кожним з подружжя права власності на Ѕ частину у такому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 141, 258-265, 268,293,294 ЦПК України, ст.57, 60, 68, 69, 70, 71 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд,-

УХВАЛИВ:

Позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання правочину удаваним, виключення автомобіля зі складу майна, що підлягає поділу, поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 (адреса реєстрації: с. Бориси Глобинського району Полтавської області, 39045, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину на транспортний засіб Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 , 1999 р.в., VIN-код: НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_3 (адреса реєстрації: с. Пироги Глобинського району Полтавської області, 39045, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину на транспортний засіб Ореl Vectra, д.н.з. НОМЕР_2 , 1999 р.в., VIN-код: НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_5 (адреса реєстрації: с. Бориси Глобинського району Полтавської області, 39045, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину на транспортний засіб ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_5 , 1994 р.в., VIN-код: НОМЕР_6 .

Визнати за ОСОБА_3 (адреса реєстрації: с. Пироги Глобинського району Полтавської області, 39045, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину на транспортний засіб ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_5 , 1994 р.в., VIN-код: НОМЕР_6 .

В задоволенні первісного та зустрічного позовів в іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т. В. Левицька