22-ц/804/1585/21

Номер провадження 22-ц/804/1585/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-банк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач акціонерне товариство «Акцент-банк» (далі АТ «А-БАНК») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 посилаючись на те, що 13 березня 2018 року між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №SAMABWFC7 шляхом підписання Анкети-заяви від 13 березня 2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, виникла заборгованість, яка станом на 03 вересня 2020 року складає 17 867 грн. 40 коп., з яких заборгованість за кредитом становить 11 989 грн. 80 коп., заборгованість за відсотками становить 5 877 грн. 60 коп., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 разом із судовими витратами в розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 квітня 2021 року позовні вимоги АТ «А-БАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC7 від 13 березня 2018 року за тілом кредиту в розмірі 11 989 грн. 80 коп. та судові витрати в розмірі 1 410 грн. 44 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач АТ «А-БАНК» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом помилково встановлено з наявних в матеріалах доказах, що відповідачка не погодилась в установленому порядку з Умовами, Тарифами та Правилами кредитного договору, оскільки на копії Анкети-Заяви та Умовах договору міститься власний підпис ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що 13 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «А-БАНК» із заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та отримала кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту, а також зобов`язалась належним чином виконувати умови договору № НОМЕР_1 (а.с. 6-7).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 03 вересня 2020 року становить 17 867 грн. 40 коп., з яких 11 989 грн. 80 коп. заборгованість за тілом кредиту та 5 877 грн. 60 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с. 4-5).

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги позивача АТ «А-БАНК» зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитним коштами, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки згідно із ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Відмовляючи у стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника від 13 березня 2018 року процентна ставка не зазначена, а отже домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами не підтверджена жодними доказами.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зробленими без належного з`ясування обставин справи.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом статті 10561 ЦК України розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робі та/ або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «А-БАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2018 року ОСОБА_1 особисто підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк», у теперішній час АТ «А-БАНК», в якій своїм підписом підтвердила, що підписанням цієї Анкети-заяви вона, відповідно до статті 634 ЦПК України, у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за https://a-bank.com.ua/terms, та які, разом із пам`яткою клієнта і Тарифами, становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування

Крім того, сторонами погоджено розмір відсотків, який становить 46,8 % на рік, та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами, що підтверджується Паспортом споживчого кредиту, в якому міститься інформація щодо реальної річної процентної ставки, який підписаний відповідачкою (а.с. 6 зв. бік), у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо непогодження сторонами розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Отже, заборгованість відповідачки по відсоткам за користування кредитом, вірно розрахована позивачем із застосуванням процентної ставки у розмірі 46,8 % на рік та становить 5 877 грн. 60 коп., у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги позивача в цій частині теж заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду, на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ «А-БАНК» про стягнення заборгованості за відсотками користування кредитом, з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» та збільшує цей розмірі з 1 410 грн. 44 коп. до 2 102 грн.

Також, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 374, п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 квітня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором від 13 березня 2018 року за кредитним договором №SAMABWFC7 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» () заборгованість за відсотками за кредитним договором №SAMABWFC7 від 13 березня 2018 року станом на 03 вересня 2020 в розмірі 5 877 (п`ять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 60 коп.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 квітня 2021 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» () витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» () судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 липня 2021 року.

Судді В. М. Барков

М. Ю. Лопатіна

Є. Є. Мальцева