Ухвала

09 березня 2021 року

м. Київ

справа №204/5396/18

провадження №61-10792св20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Висоцької В. С. вирішуючи питання про повернення судового збору ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року залишено без змін.

20 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в указаній вище справі.

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року скасовано, у справі прийнято нову постанову. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунка на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

ОСОБА_1 подав доповнення до касаційної скарги, у яких просить стягнути з відповідачів судові витрати за сплату судового збору, понесені ним за подачу касаційної скарги у розмірі 4 600 грн.

Вказані вимоги, суд розцінює як заяву позивача про повернення судового збору.

У статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору.

Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Із урахуванням системного аналізу цієї норми закону призначення судових витрат, а також змісту положення частини першої статті 3 цього Закону й встановлення законодавцем ставок судового збору за скарги при перегляді судових рішень у відсотках збору, що підлягає сплаті за подання позову (стаття 4), то зазначене слід розуміти так, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, а й за подання апеляційних та касаційних скарг. Порушені права позивача з наведених у позові підстав можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (стаття 2 ЦПК України).Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 14-57цс18.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення з державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» та Державної казначейської служби України моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльності державної установи щодо забезпечення безпечних умов тримання під вартою з підстав, передбачених статтею 56 Конституції України.

Хоча державна установа «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» і не є органом державної влади або органом місцевого самоврядування, однак іншим відповідачем у позові позивачем визначено Державну казначейську службу України, а по суті таким відповідачем є держава Україна, яка гарантує дотримання прав громадян та інших осіб (іноземців, осіб без громадянства), у тому числі і під час відбування покарання, а тому позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

ОСОБА_1 до касаційної скарги було додано квитанцію від 20 липня 2020 року №46 на суму 4 600 грн, яка свідчить про сплату судового збору.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно відомостей спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір сплачений ОСОБА_1 зараховано.

Відомості про повернення сплаченого судового збору ОСОБА_1 за указаною квитанцією відсутні.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то сплачений ним судовий збір підлягає поверненню.

Керуючись статтею 7 Закону України «Про судовий збір»,

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 4 600 грн (чотири тисячі шістсот гривень), що внесений згідно із квитанцією від 20 липня 2020 року №46 на розрахунковий рахунок UA0026007, отримувач - УК у Печерському районі

м. Києва, код банку отримувача - 899998, код отримувача - 38004897.

Копію ухвали та оригінал квитанції направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька