ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/239/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2020 року, у складі судді Булах Є.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

17 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила розірвати шлюб між відповідачем та нею, зареєстрований 03.10.1997 року Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, згідно актового запису №441.

Позов обґрунтований наступним.

03.10.1997 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого вони мають 3-х дітей: повнолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 й ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Протягом останніх кількох років сімейні стосунки між сторонами погіршились, виникли труднощі у спілкуванні один з одним через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. За останній час спільного проживання сім`я повністю роз`єдналася, шлюбні відносини фактично припинені. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та є недоцільним. На сьогоднішній день спільні з відповідачем діти проживають за адресою АДРЕСА_1 й після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею. Спір з приводу проживання дітей відсутній.

На підставі викладеного просить задовольнити позов.

11 листопада 2020 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову.

Позовні вимоги вважає необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Твердження позивача про те, що спір, щодо місця проживання дітей відсутній, не відповідає дійсності, оскільки позивач та відповідачка разом з дітьми проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка не працює, самостійного доходу не має, а він (відповідач) навпаки, утримує за свій рахунок позивачку та дітей, а тому вважає, що при розірванні шлюбу діти повинні проживати з ним, а не з позивачкою.

Спростувати або підтвердити обставину окремого проживання позивачки та відповідача у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а також наявність чи відсутність самостійного доходу, можуть сторони у справі.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2020 року позов було задоволено, було розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстровано 03 жовтня 1997 року Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, актовий запис №441.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначив, що судом не враховано того, що при вирішенні позовів про розірвання шлюбу необхідно уникати формалізму, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, наявність малолітньої дитини та інші істотні обставини, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідна позиція відображена у постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

Також вказав, що судом в основу рішення покладено лише бажання позивачки припинити шлюб, не зважаючи на те, що позивачка не зазначила жодної конкретної причини для його розірвання. Суд не врахував, що бажання позивачки розірвати шлюб пов`язане із тимчасовим депресивним станом, складною ситуацією у країні та встановленими урядом карантинними обмеженнями, які не є підставою для розірвання шлюбу.

Також зазначив, що судом не враховано того, що позивачка не працює й не має самостійного доходу, її бажання припинити шлюб є тимчасовою ідеєю, яка не має логічного підґрунтя.

Справу втретє було призначено до апеляційного розгляду на 16.03.2021 року о 15-15 годині, однак позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Позивачку ОСОБА_2 , яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в суді апеляційної інстанції представляє адвокат Мусулевський А.А. Від відповідача ОСОБА_1 жодних заяв до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до Свідоцтва про одруження 03 жовтня 1997 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 укладено шлюб, про що Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона 03.10.1997 року складено відповідний актовий запис №441 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 . Прізвище чоловіка після одруження - " ОСОБА_2 "; прізвище дружини після одруження - " ОСОБА_2 " (а.с.10).

За копіями Свідоцтв про народження від вказаного шлюбу сторони мають 2-х малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 й ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11-12).

З позову та пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що сторони на час розгляду справи проживають разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . Стосунки між подружжям останнім часом погіршилися, мають місце постійні сварки, які чують діти, почуття любові відсутнє, стосунки між сторонами відсутні й відновити їх позивачка не бажає. Примирення позивачка не бажає, вважає що шлюб існує формально, а тому підлягає розірванню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спільне подружнє життя у сторін останнім часом погіршилося, позивачка бажає припинити шлюбні стосунки і поновлювати їх не має наміру, примирення і збереження сім`ї вважає неможливим. Також суд виходив з того, що налагодження стосунків у сім`ї між чоловіком та жінкою залежить виключно від волевиявлення учасників шлюбу та оскільки позивачка наполягає на його розірванні, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Крім того, суд виходив з того, що, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, встановлено підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивачки, яка примирення не бажає і наполягає на його розірванні.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті і до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3 і 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Встановивши, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, позивачка наполегливо бажає припинити шлюбні стосунки і поновлювати їх не має наміру й збереження сім`ї вважає неможливим, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами, висновків суду не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зокрема, слід залишити поза увагою посилання на необхідність уникання формалізму у цій категорії справ, покладення в основу рішення лише бажання позивачки припинити шлюб та на те, що позивачка не працює й не має самостійного доходу, її бажання припинити шлюб є тимчасовою ідеєю, яка не має логічного підґрунтя. При цьому апеляційний суд враховує дійсні обставини справи, встановлені судом, які свідчать про фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами й небажання позивачки їх відновлювати, та вважає, що судом першої інстанції прийнято законне й обґрунтоване рішення. Апеляційний суд також враховує й те, що з часу подання позову (17.08.2020 року) до часу ухвалення судового рішення апеляційний судом (16.03.2021 року) пройшов достатній час (7 місяців) для того, щоб позивачці розібратися у своїх почуттях та поглядах на шлюб і прийняти зважене рішення щодо цього.

Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на те, що бажання позивачки розірвати шлюб пов`язане із її тимчасовим депресивним станом, складною ситуацією у країні та встановленими урядом карантинними обмеженнями, які не є підставою для розірвання шлюбу. При цьому суд апеляційної інстанції вважає такі посилання скаржника надуманими й такими, що суперечать встановленим дійсним обставинам справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 19 листопада 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 18 березня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська