Провадження № 4-с/522/120/21
УХВАЛА

19 липня 2021 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Павлик І.А., розглянувши матеріали скарги боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Франчук Марини Анатоліївни,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021 до суду надійшла скарга боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Франчук Марини Анатоліївни.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Перевіривши подану заявником скаргу, суд дійшов висновку про призначення її до розгляду в судовому засіданні з повідомленням стягувача, боржника та державного виконавця.

Водночас заявником заявлено клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 522/17680/18 до завершення розгляду судом даної скарги, оскільки оскарження постанови державного виконавця про визначення місця побачення з дитиною автоматично не зупиняє її дії. Заявник акцентує, що рішенням суду встановлене систематичне побачення батька з дитиною кожної суботи та неділі з 09:00 до 11:00, а державним виконавцем визначено місця побачення з яким ОСОБА_1 не погоджується, проте державний виконавець, у випадку її не прибуття за визначеною ним адресою, буде це вважати як не виконання нею рішення суду з накладенням на неї штрафних санкцій, що буде рахуватися нею, як порушення її прав. Тому, до завершення розгляду даної скарги просила суд зупинити стягнення на підставі виконавчого документа.

Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» зупинення виконавчого провадження є виключним правом державного виконавця.

Приписами Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» визначено засоби та порядок захисту прав учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, шляхом оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби в судовому порядку.

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі статтею 14 Конституції України та статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Отже, положення статей 149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Вказана правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 752/26606/18.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 522/17680/18 до завершення розгляду судом даної скарги.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 447-450 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Франчук Марини Анатоліївнаприйняти до розгляду.

Призначити проведення судового засідання з розгляду скарги на 13 год. 30 хв. 22 липня 2021 року у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33, зал № 225.

Повідомити учасників справи, що вони можуть отримати інформацію щодо справи в мережі Інтернет за веб-адресою: http://pm.od.court.gov.ua/sud1522/.

Запропонувати суб`єкту, дії якого оскаржуються, подати до суду свої письмові заперечення проти скарги з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 522/17680/18 до завершення розгляду судом даної скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Павлик