Ухвала

Іменем України

16 липня 2021 року

м. Київ

справа № 752/7812/16-ц

провадження № 61-10559ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року у складі колегії суддів Нежури В. А., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вереса Василя Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вереса В. В. (далі - державний виконавець Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Верес В. В., державний виконавець Верес В. В.).

Скарга мотивована тим, що 04 березня 2016 року державним виконавцем Вересом В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 752/11660/14-ц, виданого

22 листопада 2015 року про вселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 , боржником у якому є ОСОБА_3

04 березня 2016 року державним виконавцем Вересом В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 752/11660/14-ц, виданого 23 листопада 2015 року про вселення

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 , боржником у якому є ОСОБА_1

10 травня 2016 року державним виконавцем Вересом В. В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з посиланням на те, що

ОСОБА_2 добровільно відмовилася вселитися у квартиру.

11 травня 2016 року державним виконавцем Вересом В. В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з посиланням на те, що

ОСОБА_2 добровільно відмовилася вселитися у квартиру.

Посилаючись на те, що оскаржувані постанови винесені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не відбулося фактичного повного виконання рішення суду, ОСОБА_2 просила визнати незаконними дії державного виконавця Вереса В. В. та скасувати постанови

від 10 травня 2016 року та від 11 травня 2016 року, а також зобов`язати державного виконавця відновити виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 752/11660/14-ц, виданого 22 листопада

2015 року про вселення ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 , де боржником зазначено

ОСОБА_3 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявник не довів, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» безпідставно винесені постанови про повернення виконавчих документів.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року скасовано, скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Вереса В. В. задоволено.

Визнано незаконними та скасовано постанови державного виконавця

Вереса В. В. у виконавчому провадженні від 10 травня 2016 року № 50401484 та у виконавчому провадженням від 11 травня 2016 року № 50401445 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом

від 22 листопада 2015 року № 752/11660/14-ц.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що державним виконавцем порушено порядок здійснення виконавчого провадження визначений Законом України «Про виконавче провадження», оскільки 26 квітня 2016 року до відділу ДВС м. Києва ГТУЮ м. Києва надійшла заява ОСОБА_2 від 25 квітня 2019 року про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку з погіршенням здоров`я з доданою до неї випискою із амбулаторної медичної картки, однак державний виконавець на зазначене не звернув увагу.

Постановою Верховного Суду від 17 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Київського апеляційного суду від

04 грудня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув скаргу ОСОБА_2 за відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_2 дії державного виконавця Вереса В. В. задоволено.

Визнано незаконними та скасовано постанови державного виконавця

Вереса В. В. у виконавчому провадженні від 10 травня 2016 року № 50401484 та у виконавчому провадженні від 11 травня 2016 року № 50401445 про повернення виконавчого документу стягувачу за виконавчим листам

№ 752/11660/14-ц від 22 листопада 2015 року.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_2 діяла у спосіб, який свідчить про відмову від добровільного вселення у квартиру та про перешкоджання у здійсненні виконавчих дій, оскільки такі висновки спростовуються встановленими у справі обставинами.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У червні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року залишити в силі ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження мотивоване тим, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду представник заявника отримав 10 червня 2021 року у приміщенні Київського апеляційного суду, що підтверджується відповідною розпискою, копія якої додана до касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Ураховуючи, що наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними, підтверджені належними доказами, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження поновленню.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що місцевий суд безпідставно відкрив провадження за скаргою ОСОБА_2 , оскільки вона пропустила строк на подання скарги на дії державного виконавця. Апеляційний суд не звернув увагу на доводи ОСОБА_1 про те, що заява ОСОБА_2 від 25 квітня

2016 року, у якій вона просила призначити виконавчі дії щодо її вселення на іншу дату, подана з метою перешкоджання вчиненню зазначених виконавчих дій, оскільки надана нею медична документація не містить відомостей про неможливість її брати участь у проведенні виконавчих дій. Ураховуючи, що ОСОБА_2 тричі не з`являлась для вчинення виконавчих дій щодо її примусового вселення вселення, державний виконавець дійшов обґрунтованого висновку про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом частини другої статті 79 Закону України «Про виконавче провадження» примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Статтею 35 зазначеного Закону встановлено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторін.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження може бути зупинено у разі перебування боржника на лікуванні у стаціонарному лікувальному закладі, якщо рішення неможливо виконати без його участі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Вселено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у квартиру

АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3

не чинити перешкод у користуванні жилим приміщенням ОСОБА_2 та

ОСОБА_4 , надати їм ключі від всіх замків на вхідних дверях в квартиру.

Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із самовільно зайнятої ними квартири, зобов`язано їх не чинити у будь-який спосіб перешкод ОСОБА_2 та

ОСОБА_4 у користуванні жилим приміщенням.

04 березня 2016 року державнимвиконавцем Вересом В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 752/11660/14-ц, виданого 22 та 23 листопада 2015 року про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у квартиру, боржником у якому є ОСОБА_1

19 квітня 2016 року на вимогу державного виконавця Вереса В. В. ОСОБА_2 з`явилася до відділу ДВС для проведення виконавчих дій, де в присутності боржників державний виконавець мав вручити їй ключі від спірної квартири, однак вона відмовилася від проведення зазначених виконавчих дій, оскільки не було встановлено відповідність ключів.

19 квітня 2016 року державним виконавцем Вересом В. В. складено акт про те, що ОСОБА_2 відмовилася добровільно вселитися у спірну квартиру, у якому відсутні підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також підписи осіб, які б засвідчили зазначену обставину.

26 квітня 2016 року до відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_2 від 25 квітня 2019 року про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я, до якої додано виписку із амбулаторної медичної картки.

Того ж дня, державним виконавцем Вересом В. В. складено акт про неможливість виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю стягувача.

27 квітня 2016 року державний виконавець Верес В. В. призначив проведення виконавчих дій на 06 травня 2016 року.

06 травня 2016 року державним виконавцем Вересом В. В. складено акт про відсутність стягувача під час проведення виконавчих дій, повідомлення про проведення виконавчих дій, призначених на 06 травня 2016 року, ОСОБА_2 отримала лише 16 травня 2016 року.

10 та 11 травня 2016 року державним виконавцем Вересом В. В. винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на те, що ОСОБА_2 добровільно відмовилася вселитися у квартиру та перешкоджає провадженню виконавчих дій (ВП № 50401445, ВП

№ 50401484).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що вручення 19 квітня 2016 року державним виконавцем стягувачеві у відділі ДВС ключів від спірної квартири, відповідність яких викликала об`єктивний сумнів у ОСОБА_2 , не може вважатися належним виконанням рішення суду про вселення стягувача до спірної квартири. Складений державним виконавцем Вересом В. В. акт, згідно з яким вона відмовилася добровільно вселитися у спірну квартиру не містить підписів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та інших осіб, які б засвідчили зазначену обставину, а тому не може вважатися достовірним доказом добровільної відмови

ОСОБА_2 від вселення у квартиру АДРЕСА_1 . Державний виконавець безпідставно не врахував заяву ОСОБА_2 від 25 квітня2016 року про відкладення виконавчих дій у зв`язку із погіршенням стану її здоров`я та неможливістю брати участь у проведенні виконавчих дій. Зазначена заява підтверджує відсутність відмови стягувача від вселення у квартиру АДРЕСА_1 . Про наступне проведення виконавчих дій, призначене на

16 травня 2016 року, ОСОБА_2 отримала повідомлення лише 16 травня

2016 року, що позбавило її можливості брати участь у проведенні виконавчих дій 06 травня 2016 року.

Ураховуючи наведене аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не звернув увагу, що ОСОБА_2 тричі не з`являлася для вчинення виконавчих дій щодо її примусового вселення, а тому державний виконавець дійшов обґрунтованого висновку про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», є необґрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами.

Посилання заявника на те, що місцевий суд безпідставно відкрив провадження за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця, поданою з пропуском встановленого законом строку є неспроможними, оскільки повідомлення державного виконавця про відкладення виконавчих дій на 06 травня 2016 року, ОСОБА_2 отримала лише 16 травня 2016 року, тобто після винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов від 10 та 11 травня 2016 року, а 27 травня 2016 року звернулася до Голосіївського районного суду зі скаргою на дії державного виконавця Вереса В. В., в межах десятиденного строку з дня коли дізналася про порушення її прав.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, постанова Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованими, що свідчить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 19 травня 2021 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 19 травня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Вереса Василя Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак