ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2248/21 Справа № 199/4538/20 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Теплоенерго Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, розділити борги за комунальні послуги на особистих рахунках, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП Теплоенерго Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії, розділити борги за комунальні послуги на особистих рахунках.

Вказувала, що діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 .

Зазначала, що, незважаючи на набуття останньою права власності, відповідач продовжує направляти повідомлення про заборгованість, з урахуванням боргу інших осіб, на ім`я ОСОБА_3 .

Оскільки відповідач добровільно розділити борги на особистих рахунках підприємства «Теплоенерго» відмовляється, позивач просила суд зобов`язати КП «Теплоенерго» ДМР розділити борги на особистих рахунках та надати довідку про наявність її боргів в період з 30 березня 2017 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наступного: суд прийшов до помилкового висновку, що позивач просить розділити особовий рахунок, в той час як позивач просила розділити суми на особовому рахунку; новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника; нова власниця має право знати розмір, який вона зобов`язана сплатити за надані послуги.

КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради надали відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на відповідність висновків місцевого суду встановленим у справі обставинам, нормам матеріального та процесуального права, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування НМА №274844 від 30 березня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. та зареєстровано в реєстрі за №340.

За ОСОБА_3 закріплено особовий рахунок № НОМЕР_1 .

До КП «Теплоенерго» ДМР 10 вересня 2018 року звернувся батько неповнолітньої ОСОБА_3 із заявою про переоформлення особового рахунку на нового власника вищезазначеної квартири.

Як встановлено, неповнолітня ОСОБА_3 не має власних доходів та не має можливості самостійно управляти власним майном, утім, зворотне твердження не підтверджено документально, враховуючи, що батьки є законними представниками інтересів своїх дітей і однією з функцій такого представництва є управління їх майном. Майном дитини в силу закону батьки управляють без спеціальних на те повноважень.

Управління майном включає два основних види дій батьків: вчинення правочинів щодо майна дитини, в тому числі правочинів щодо розпорядження майном; вчинення дій щодо догляду за майном дитини (ремонтування, зберігання, догляд тощо).

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 було відмовлено у переоформленні особового рахунку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача не порушені права позивача, як споживача послуг централізованого опалення, цими діями ОСОБА_1 не була позбавлена можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково, сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості, чинним законодавством не передбачено припинення надання відповідачем зазначених послуг без дотримання вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 66,67,162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Згідно зі статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Частини перша та друга статті 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Аналіз вказаної статті свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Тлумачення статей 14,16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту зобов`язання КП Теплоенерго Дніпровської міської ради розділити борги на особистих рахунках та надати довідку, без вирішення питання про цивільно-правові наслідки вчинення таких дій.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №462/5889/16-ц (провадження №61-909св17), оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, - чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивач, оспорюючи законність нарахування заборгованості, не вимагає здійснення відповідного перерахунку плати за централізоване опалення, а обраний нею спосіб захисту у вигляді зобов`язання КП «Теплоенерго» розділити борги на особистих рахунках та надати довідку не є таким, що відновить її, ймовірно, порушене право.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, оскільки відповідач пред`явив до нового власника лише претензію та не звертався з позовом про стягнення заборгованості, позивач в інтересах доньки не позбавлена права заперечувати проти стягнення заборгованості попереднього власника у разі звернення відповідача з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 березня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.