КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/3031/14 Головуючий у І інстанції Васалатій К.А.
Провадження №22-ц/824/8453/2021 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

14 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», яке не брало участі у розгляді справи, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом посилаючись на те, що вона з відповідачем до 03.07.2012 року перебувала у шлюбі. Сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач не надає допомоги на утримання сина, отже позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на сина у твердій грошовій суму 4000 грн. В рахунок сплати аліментів визнати за малолітнім ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року затверджено мирову угоду між сторонами. Відповідно до мирової угоди:

1. ОСОБА_1 не заперечує проти стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісяця.

2. В рахунок стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд визнає за малолітнім ОСОБА_4 2009 р.н. право власності на кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 69,00 кв.м., житловою площею 39,30 кв.м., і дане право визнається сторонами з моменту вступу ухвали суду в законну силу.

3. Позивач ОСОБА_2 визнає той факт, що після затвердження судом даної мирової угоди, припиняється її право на стягнення аліментів та додаткових витрат із ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язується судом не знімати ОСОБА_1 без його згоди із реєстрації у кв. АДРЕСА_1 .

4. Сторони - позивач і відповідач погодили між собою, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання іі умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

5. Сторони також домовились, що на кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 69,00 кв.м., житловою площею 39,30 кв.м. не може бути звернуто стягнення.

6. Сторони при підписання даної мирової угоди розуміли положення чинного законодавства щодо припинення права на утримання взамін набуття права власності на нерухоме майно, підстави та наслідки визнання їх недійсними.

В квітні 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу від 17.03.2014 не врахував, що визнання відповідачем та затвердження судом мирової угоди призвело до порушення прав та інтересів особи, яка не брала участь у справі. По суті, суд і не міг цього врахувати із-за протиправних та недобросовісних дій ОСОБА_6 , оскільки він навмисно приховав наявність прав іпотекодержателя на квартиру.

Відтак, погодження між сторонами умови мирової угоди створені виключно і метою приховання майна та порушення прав особи, яка не брала участі у справі.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - «Банк») та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №516-024//Z(J)Kin-08 від 05.09.2008 (далі - «Іпотечний договір»).

Даним договором забезпечувались вимоги іпотекодержателя за Договором про іпотечний кредит №516-024/ФК-08 від 05.09.2008 (далі - «Кредитний договір»), укладеним між Банком та Боржником. Згідно умов Іпотечного договору. Боржником було передано в іпотеку Банку двокімнатну квартиру загальною площею 69.00м2. житловою площею 39.30 м , розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний портфель із кредитними та іпотечними зобов`язаннями був проданий Банком на користь ПАТ «Дельта банк», (далі - «Наступний кредитор») на підставі Договору про передачу Активів та кредитних зобов`язань від 30.06.2010р., посвідченого приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є., реєстровий № 2258.

03.03.2014 Оболонським районним судом м. Києва було ухвалено заочне рішення у справі №756/17166/13-ц, згідно якого, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за вказаним вище Кредитним договором у розмірі 1 133 166,28 грн.

02.09.2020 між наступним кредитором та ТОВ «Діджи фінанси» було укладено Договір №2303/к/1 про відступлення прав вимог, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко 1.Л, що зареєстрований в реєстрі за №1609 (далі - «Договір про відступлення прав вимог»), згідно якого апелянт набув прав вимог, яким володів Банк за Кредитним договором та Іпотечним договором, що підтверджується витягом із Додатку №1 до Договору про відступлення прав.

Станом на день звернення із цією апеляційною скаргою ОСОБА_1 досі являється боржником та не погасив свою заборгованість за Кредитним договором, що підтверджується повідомленням та вимогою, які направлялись йому на адресу. У свою чергу, задовольнити свої вимоги за рахунок квартири (предмета іпотеки) апелянт не має можливості, адже квартира протиправно, всупереч нормам Закону України «Про іпотеку» та Іпотечного договору, відчужена сторонній особі, без отримання на те належної згоди іпотекодержателя та без залучення боржником іпотекодержателя до участі у справі №756/3031/14-ц в якості третьої особи.

Внаслідок введення боржником суду в оману та постановлення Оболонським районним судом м. Києва ухвали від 17.03.2014 у даній справі, суд фактично узаконив неправомірне відчуження квартири, права на яку мав першочергово апелянт, а отже ТОВ «Діджи фінанси» позбавлено права на реалізацію квартири в порядку статті 37 та статті 38 Закону України «Про іпотеку», а безпосередньо саме майно, відразу ж після постановления ухвали, було переоформлено на малолітню дитину.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу першої інстанції.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України та в межах строку наданого судом апеляційної інстанції на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 в якому зазначено, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою.

Вважає, що у апелянта немає права звернення до суду із даною апеляційною скаргою, оскільки у нього відсутні права нового Кредитора та Іпотекодержателя за Договором № 516-024/ФК-08 від 05 вересня 2008 року та Іпотечним договором № 516-024/Z(J)Kin-08 від 05 вересня 2008 року.

Також наголошує на тому, що апеляційна скарга та матеріали справи не містять доказів набуття апелянтом права нового Кредитора та Іпотекодержателя за Договором № 516-024/ФК-08 від 05 вересня 2008 року та Іпотечним договором № 516-024/Z(J)Kin-08 від 05 вересня 2008 року, тобто доказів права на апеляційне оскарження ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року, оскільки апелянт не зазначив про сплату у повному обсязі грошових коштів за Права вимоги і не надав доказів проведення оплати у відповідності із вимогами п. 4 Договору відступлення прав вимоги № 2303/к/1 від 02.09.2020 року.

На підтвердження апеляційної скарги апелянт надав суду Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру копію прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 252324759 від 13.04.2021 року, копію Іпотечного договору № 516-024/Z(J)Kin -08 від 05 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк», копію Договору відступлення прав вимоги №2303/к/1 від 02.09.2020 року, копію Додатку № 1 до Договору № 2303/к/1 про відступлення прав вимоги.

Проте, з вказаних письмових доказів вбачається, що з 05.09.2008 року на підставі Договору відступлення права вимоги № 2055/08, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою A.A., за Державною іпотечною установою зареєстроване право Іпотекодержателя за Іпотечним договором № 516-024/ Z(J)Kin -08 від 05 вересня 2008 року на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала відповідачеві ОСОБА_1 .

З того часу інших іпотек (у тому числі іпотеки ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Діджи Фінанс» тощо) не реєструвалося.

Відомостей про припинення прав іпотекодержателя Державною іпотечною установою апеляційна скарга та матеріали справи не містять.

Більш того, з копії Додатку № 1 до Договору № 2303/к/1 про відступлення прав вимоги вбачається, що на момент укладення вказаного Договору Банк та Новий кредитор були обізнані і про відсутність у Банка прав Іпотекодержателя стосовно квартири АДРЕСА_1 , яка належала відповідачеві ОСОБА_1 , і про належність вказаної квартири ОСОБА_4 на підставі оскаржуваної ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 17.03.2014 року.

Крім того, відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду жодним чином не порушує права дійсного іпотекодержателя за Іпотечним договором № 516-024/Z(J)Kin-08 від 05 вересня 2008 року, яким на даний момент є Державна іпотечна установа і яка жодних вимог щодо оскаржуваної ухвали суду не заявляє.

На підставі викладеного у відзиві ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції закрити апеляційне провадження у даній справі.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Причина неявки представника ОСОБА_1 адвоката Валеєєвої В.М. судом визнана неповажною.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені, але не з`явились в судове засідання.

Представник ТОВ «Діджи Фінанс» проти задоволення клопотання заперечував.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 січня 2020 року у справі № 2-1426/08, постанові від 30 січня 2020 року у справі № 646/6461/17 особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують або припиняють права або обов`язки цих осіб. Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки них осіб. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 1715/2798/12 також зазначається, що в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення. Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 320/915/19 міститься висновок про те, що за змістом статті 392 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 2- 4392/09, постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 638/21181/15-ц, постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 705/2-1281/2010 передбачено, що особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу.

При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547сво18.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, та лише після встановлення таких обставин переглянути справу за його апеляційною скаргою, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Вирішуючи питання про те, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків заявника, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 514 ЦК України).

Тобто, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються саме на момент переходу цих прав до нового кредитора. Законодавцем передбачено право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав. Відповідний правовий висновок Верховного Суду України, зафіксований у постанові від 1 квітня 2015 року, де вказано, що зміст зобов`язання (обсяг прав та обов`язків сторін) внаслідок зміни кредитора у зобов`язанні залишається незмінним.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України №1952 від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

До переліку обтяжень речових прав на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, віднесено іпотеку (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV).

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-ІУпередбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року №898- IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Однак, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , наявна актуальна інформація про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень, відповідно до якої в державному реєстрі іпотек 05.09.2008 р., 12:19:18 зроблений номер запису про іпотеку: 6263905. Відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року Державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 7862530 реєстратор:Київський міський нотаріальний округ.

В подальшому державний реєстратор Бондар М.С. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14298962 від 08.07.2014 р. зареєструвала договір відступлення права вимоги № 2055/08, серія та номер:2707 виданий 14.10.2008 р. ,видавник: приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєва А.А., відповідно до якого строк виконання основного зобов`язання: 04.09.2023, розмір основного зобов`язання:885000 грн., іпотеко держатель Державна іпотечна установа , боржник ОСОБА_1 .

Таким чином, на час постановлення оскарженого судового рішення 17.03.2014 року, іпотека була зареєстрована за ТОВ «Український промисловий банк» і лише 08.07.2014 року була зареєстрована іпотека за договором відступлення прав вимоги за Державною іпотечною установою.

Разом із тим, ТОВ «Діджи Фінанс» уклав договір про відступлення прав вимоги з ПАТ «Дельта Банк» за яким Банк відступив право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 516-024/ФК-08 від 05 вересня 2008 року та Іпотечним договором № 516-024/ Z(J)Kin -08 від 05 вересня 2008 року. Однак матеріали справи не містять доказів, коли і на підставі яких договорів право вимоги до ОСОБА_1 за цими договорами перейшло від ТОВ «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк».

Отже, оскільки відсутня державна реєстрація договору іпотеки на спірну квартиру із зазначенням обтяжувачем ТОВ «Діджи Фінанс», він не є іпотекодержателем, отже його прав оскаржуваною ухвалою не були порушені. Також не були порушені і права ПАТ «Дельта Банк», оскільки Банк захистив свої права шляхом пред`явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. На час вирішення спору спірна квартира перебувала в іпотеці ТОВ «Український промисловий банк», на даний час перебуває в іпотеці у Державної іпотечної установи.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не стосується безпосередньо прав та обов`язків ТОВ «Діджітал Фінанс», отже апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ч.3 ст. 362 України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс», яке не брало участі у розгляді справи, на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 17 березня 2014 року про затвердження мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення аліментів та визнання права власності на квартиру закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 липня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: