Справа № 352/1601/20
Провадження № 22-ц/4808/340/21
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене суддею Гриньків Д.В. 28 грудня 2020 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 28 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15.02.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . В шлюбі у сторін народилося двоє синів: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають з матір`ю. Протягом останніх років стосунки між подружжям поступово погіршувалися, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння, почуття любові та поваги один до одного. Спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Більше одного року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач зловживає алкогольними напоями та вчиняє безпричинні сварки, що негативно впливає на здоров`я позивача та дітей. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам синів.

З урахуванням уточнення позовних вимог просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 15.02.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №149; місцем проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 визначити місце проживання матері; після розірвання шлюбу позивачу відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Ухвалою Тисменицького районного суду від 21.09.2020 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про надання строку на примирення. Надано сторонам строк на примирення тривалістю три місяці. Провадження у справі зупинено до закінчення строку на примирення.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 21.12.2020 року провадження у справі поновлено.

Рішенням Тисменицького районного суду від 28.12.2020 року позов задоволено частково. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №149, розірвано. У задоволені позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в залишенні дітей на приживанні з матір`ю та відновлення позивачу дошлюбного прізвища, відмови в стягненні судового збору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права в цій частині.

Зазначає, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. І лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Вказує, що між нею та відповідачем спору щодо місця проживання дітей немає і матеріали справи не містять доказів такого. Рішення було ухвалено судом без участі сторін. При цьому відповідач не подавав до суду своїх заперечень щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, а подана ним заява про надання строку на примирення таких доводів також не містить.

З огляду на викладене вважає, що суд міг і повинен був вирішити питання про залишення дітей на проживання з матір`ю одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Також вважає необґрунтованими доводи суду про те, що він не є компетентним органом для вирішення питання про відновлення позивачу дошлюбного прізвища при ухваленні рішення про розірвання шлюбу, оскільки ні Сімейний кодекс України, ні Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» не містять норм, які б забороняли суду такі дії.

Зазначає, що нею в позовній заяві було заявлено одну позовну вимогу - про розірвання шлюбу, і відповідно сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. Суд ухвалив рішення про розірвання шлюбу, однак при цьому стягнув з відповідача на її користь тільки 420,40 грн., а не 840,80 грн.

Просить скасувати рішення Тисменицького районного суду від 28.12.2020 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Позивач подала до суду клопотання про розгляд справи в її відсутності, просила апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З апеляційної скарги слідує, що судове рішення оскаржується в частині вирішення питання про залишення дітей на проживання з матір`ю та відновлення позивачу дошлюбного прізвища при ухваленні рішення про розірвання шлюбу, а тому відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого в частині розірвання шлюбу, апеляційний суд не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 15.02.2012 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №149, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 15.02.2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_1 » (а.с. 4).

Згідно копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 02.04.2013 року та серії НОМЕР_4 від 23.01.2018 року відповідно у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 (а.с. 5-6).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід розірвати. Однак вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей передбачає окрему процедуру, яка проводиться за обов`язковою участю відповідних установ, а відповідач в судові засідання не з`явився, відтак встановити наявність спору чи його відсутність не вбачається можливим, тому в задоволенні даної вимоги судом відмовлено. Також зазначено, що суд наділений повноваженнями зазначати про вибір прізвища у рішенні суду про розірвання шлюбу виключно у разі розгляду такої справи в порядку окремого провадження. При розгляді справи в позовному провадженні до компетенції суду вирішення даного питання не відноситься.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною другою статті 104 та частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з чинним законодавством, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (яка не досягла 14 років), спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення в судовому порядку питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Водночас під час розгляду даної справи в суді першої інстанції не вирішувалось питання про визначення місця проживання дитини.

Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.

Відповідач не подавав до місцевого суду своїх заперечень щодо проживання спільних дітей разом з матір`ю, а заява про призначення строку для примирення таких доводів також не містять.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про неможливість в даному випадку залишення на проживання дітей сторін: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_1 .

Крім того апеляційний суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Таким чином положеннями чинного законодавства закріплено право особи відновити своє дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу.

Таких же висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 20.03.2020 року у справі №569/5047/18 (провадження №61-9468св19).

Шлюб між подружжям може бути припинено внаслідок його розірвання органами державної реєстрації актів цивільного стану або на підставі рішення суду за спільною заявою подружжя або за заявою одного із подружжя.

У разі розірвання шлюбу в органах ДРАЦС питання відновлення дошлюбного прізвища вирішується при державному розірванні шлюбу.

Вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові.

У разі, якщо питання про вибір прізвища не буде предметом розгляду суду, це призведе до необхідності повторного звернення особи та ухвалення судом додаткового рішення.

Отже право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як під час судового розгляду, так і в органі реєстрації актів цивільного стану.

Якщо шлюб між сторонами розривається в судовому порядку, а питання про повернення дошлюбного прізвища стороною не ставиться, і такий висновок не міститься в резолютивній частині рішення, орган реєстрації актів цивільного стану не може змінити прізвище на вимогу одного із подружжя в момент реєстрації розірвання шлюбу.

Таким чином, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне.

З огляду на викладене висновок місцевого суду про те, що суд не наділений повноваженнями зазначати про вибір прізвища у рішенні суду про розірвання шлюбу в порядку позовного провадження, не відповідає вказаним нормам права.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не може залишатися в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 28 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову та стягнення судових витрат скасувати, ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.