Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Парова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Ужгородської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Ужгородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до Ужгородського міськрайонного суду в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивує тим, що 22.10.2018 року в службу у справах дітей райдержадміністрації надійшло повідомлення з притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської облдержадміністрації про те, що 06.09.2018 року до закладу була влаштована малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вилучена з вулиці. Малолітня протягом 1,5 місяця проживала разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у наметі, поблизу озера в м. Ужгород.

Службою у справах дітей райдержадміністрації проведено перевірку щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків гр. ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки в ході якої встановлено, що відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області вбачається, що останнє місце реєстрації матері малолітньої дитини, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 23.10.2018, відомості про дитину ОСОБА_1 внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Відповідно до листа №365 від 06.11.2018 року наданого Худлівською сільською радою встановлено, що малолітня ОСОБА_1 , 2015 р.н., зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте за даною адресою не проживає, фактичне місце її проживання невідоме.

Згідно листа відділу охорони здоров`я Ужгородської райдержадміністрації Закарпатської області від 30.10.2018 року за №1064/01-11 вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_1 , 2015 р.н. на обліку в АЗПСМ с.Худльово не перебуває у зв`язку з тим, що разом з мамою не проживають за місцем реєстрації.

Позивач зазначає, що відповідно до листа УСЗН Ужгородської райдержадміністрації Закарпатської області 26.10.2018 року за №4571/01-27 гр. ОСОБА_2 , на обліку перебувала, та отримувала допомогу одинокої мами, а також допомогу при народжені дитини, призначену з 01.08.2015р. по 31.10.2018 р.

Відповідно до листа від 08.11.2018 року за №760/01-12 УРЦССДМ Ужгородської райдержадміністрації Закарпатської області з`ясовано, що провести оцінку потреб малолітньої ОСОБА_1 не вдалося можливим, оскільки гр. ОСОБА_2 із своєю дочкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично за вказаною адресою не проживають.

Позивач зазначає, що 30.11.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської районної державної адміністрації відбувся розгляд питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків гр. ОСОБА_2 , відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідками якого було прийнято рішення про наявність підстав для надання висновку про доцільність позбавлення гр. ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилаючись на викладене, на дані висновку органу опіки та піклування №919/03-31 від 13.12.2018 року, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить суд ухвалити рішення, яким: позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання" за №258, №055, №955.

Представник третьої особи: Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з п рав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлена належним чином повторно не з`явилася до суду без повідомлення причин, не подала відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

07.07.2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

30.09.2020 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що 22.10.2018 року в службу у справах дітей райдержадміністрації надійшло повідомлення з притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської облдержадміністрації про те, що 06.09.2018 року до закладу була влаштована малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , яка згідно акту про поміщення СЮП СП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області була вилучена з вулиці. Згідно акту малолітня протягом 1,5 місяця проживала разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у наметі, поблизу озера в м. Ужгород. Більш детальна інформація про батьків дитини чи осіб, що їх замінюють, відсутня.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.10.2018 року (копія долучена до матеріалів справи), виданого повторно Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за №992 від 26.08.2015 року, ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про народження дитини її батьком значиться ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_2 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_2 , реєстрація народження із зазначенням відомостей про батька проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).

Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУ ДМС України в Закарпатській області вбачається, що місце реєстрації матері малолітньої дитини, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа №365 від 06.11.2018 року Худлівської сільської ради Ужгородського району малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте за даною адресою не проживає, фактичне місце її проживання невідоме.

Згідно листа відділу охорони здоров`я Ужгородської райдержадміністрації Закарпатської області від 30.10.2018 року за №1064/01-11 вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку в АЗПСМ с.Худльово не перебуває у зв`язку з тим, що разом з мамою не проживають за місцем реєстрації.

Відповідно до листа Управління соціального захисту населення Ужгородської райдержадміністрації Закарпатської області 26.10.2018 року за №4571/01-27 гр. ОСОБА_2 , на обліку перебуває та отримує допомогу одинокої мами, а також допомогу при народжені дитини, призначену з 01.08.2015р. по 31.08.2018 р.

Предметом розгляду органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації було питання виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації №919/03-31 від 13.12.2018 року, враховуючи інтереси малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об`єм їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батьків обов`язків не виконує, хоча дитина за своїм віком потребує цього.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою передбаченою п.2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків.

Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідач впродовж тривалого часу вихованням малолітньої дитини не займається, не виявляє інтересу до її життя, малолітня дитина згідно акту про поміщення СЮП СП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області була вилучена з вулиці.

В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні нею від виконання своїх батьківських обов`язків, зважаючи на те, що дитина згідно акту про поміщення СЮП СП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області була вилучена з вулиці. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дитини.

Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надала.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї доньки, а тому, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання.

Разом з тим, слід роз`яснити відповідачу, що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 7, 150, 155, 164-166, 191 СК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Ужгородської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Ужгородським МВ ГУДМС України в Закарпатській області 13.10.2013 року, що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - Ужгородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування (88017 м. Ужгород, вул. Загорська, 10);

Відповідач - ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 );

Третя особа: Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області (м. Ужгород, вул. Небесної Сотні 6, 88000).

Дата складання повного тексту рішення суду 10.03.2021 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца