ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2960/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1027/21Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Абрамова П.С., Дряниці Ю.В.

секретар: Яковенко В.С.

за участю: представника позивача Боркун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк" звернулось до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, мотивуючи його тим, що 30.08.2006 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 50000,00 доларів зі сплатою 11% річних за користування кредитними коштами. Відповідач ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання сплатити кредит до 29 червня 2011 року. Також, 02.02.2009 року між банком та ОСОБА_2 укладена додаткова угода до цього кредитного договору. Сторони домовились про зміну схеми погашення кредиту - ануїтетну, був встановлений ануїтетний платіж в розмірі 400 доларів США зі строком сплати до 5 числа кожного місяця, також цього ж дня була укладена ще одна додаткова угода, відповідно до умов якої перенесені строки виконання зобов`язань зі сплати прострочених процентів, змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 04 червня 2028 року. 06.04.2009 року між тими ж сторонами укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої перенесені строки виконання зобов`язань зі сплати прострочених процентів.

Зазначають, що з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за кредитним договором від 30 серпня 2006 року, між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір поруки. 26.01.2010 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір про внесення змін до договору поруки, відповідно до умов якого поручитель надав згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання , договір доповнено пунктом 7.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що відповідач (позичальник) не сплачує кредит із січня 2013 року, відтак, порушує взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим Банк направляв відповідачам вимоги про погашення боргу по кредитному договору, однак вони були не виконані.

Вказують, що заборгованість по кредитному договору становить 23222,784 долари США, яка складається із кредитної заборгованості у розмірі 21422,27 долари США, заборгованості по процентам 1799,47 долари США, також нарахована пеня у розмірі 11021,59 грн.

З урахуванням наведеного прохали стягнути солідарно з відповідачів вказану суму зоборгованості по кредитному договору та вирішити питання судових витрат по справі.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства « УкрСиббанк» задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору №0 від 30.08.2006 року у розмірі 523167.89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» витрати по справі у розмірі по 1827,00 грн. з кожного (а.с.92-94).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 08 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року залишено без змін (а.с.176-179).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року, відмовлено, так як строк пропущений з неповажних причин.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року, відмовлено.

В подальшому, з вказаним рішенням місцевого суду від 22.07.2015 року не погодилась особа, яка не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції Котко Л.О., яка подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись у ній на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в позові, вирішити питання судових витрат по справі.

В обгрунтування доводів скарги зазначає, що вказане рішення суду безпосередньо впливає на права та обов`язки апелянта, ОСОБА_1 , як майнового поручителя по кредитному договору №0 від 30.08.2006 року, у зв`язку з преюдиційністю рішення Київського районного суду м. Полтава від 22.07.2015 року у справі №552/2960/15-ц для апелянта та її прав та обов`язків, в іншій цивільній справі, яка перебуває в провадженні Київського районного суду м. Полтави, а саме справи №552/3757/15-ц.

Вказує, що, оскільки оскаржуваним рішенням визначено розмір заборгованості за кредитним договором №0 від 30.08.2016 року, з якою ОСОБА_1 не погоджується, то вона має право на оскарження рішення суду від 22.07.2015 року, так як саме такий розмір боргу (розмір вимог) буде визначальним при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зауважує, що з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач здійснював нарахування процентів за кредитом за відсотковими ставками 13,8%, 23,6%, 27,6%, однак жодного обґрунтування в частині правомірності нарахування процентів за новими процентними ставками оскаржуване рішення суду не містить. Відтак, на думку апелянта, позивач не надав жодного доказу реального розміру заборгованості за кредитом.

Зазначає, що оскільки 14.02.2015 року боржниками була отримала вимога Банку про виконання умов кредитного договору, а тому строк повернення кредиту настав 18.03.2015 року. Відтак, нарахування процентів по 05.05.2015 року включно, є протиправним, оскільки такі можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування.

Вказує, що в порушення вимог закону, Банк не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування; не встановив положення про інфляційне застереження; не встановив узгодженої домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки, відтак, кредитний договір є неукладеним, тобто таким, що не породжує для сторін жодних правових наслідків, зокрема, щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентів та пені.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні №11-рп/2007 від 11 грудня 2007 року зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт посилалась на те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішено питання про її права та обов`язки як майнового поручителя по кредитному договору №0 від 30.08.2006 року, у зв`язку з преюдиційністю рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2015 року у справі №552/2960/15-ц для апелянта та її прав та обов`язків, в іншій цивільній справі, яка перебуває в провадженні Київського районного суду м. Полтави, а саме справи №552/3757/15-ц. Так, вказує, що, оскільки оскаржуваним рішенням визначено розмір заборгованості за кредитним договором №0 від 30.08.2016 року, з якою ОСОБА_1 не погоджується, то вона має право на оскарження рішення суду від 22.07.2015 року, так як саме такий розмір боргу (розмір вимог) буде визначальним при вирішенні питання про звернення стягнення предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як позичальника та поручителя відповідно, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору № 0 від 30.08.2006 року у розмірі 523167.89 грн.

При цьому вказаним рішенням суду від 22.07.2015 року не вирішувались питання щодо солідарності зобов`язань відносно іпотекодавця ОСОБА_1 , жодного аналізу щодо прав та обов`язків апелянта вказане рішення суду не містить та ОСОБА_1 не є стороною кредитного договору № 0 від 30.08.2006 року.

Проте, установлено, що вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 пред`явлені в межах розгляду справи №552/3757/15-ц.

Так, як убачається з постанови Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі 552/3757/15-ц, загальна сума вимог Банку до ОСОБА_1 становить 33803,42 дол. США та 130414,74 грн нарахованої пені, для задоволення яких ПАТ «УкрСиббанк» і звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, як убачається зі змісту даного позову (справа №552/2960/15-ц) та оскаржуваного судового рішення, предметом вимог Банку до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є заборгованість в розмірі 21422,27 долари США, заборгованості по процентам 1799,47 долари США, також нарахована пеня у розмірі 11021,59 грн.

З наведеного вбачається, що предметом розгляду справ №552/3757/15-ц та №552/2960/15ц є різні вимоги Банку до різних відповідачів та щодо відмінних сум стягнень, відтак, підстави вважати, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2015 року у справі №552/2960/15-ц має преюдиційне значення для апелянта щодо її прав та обов`язків, відсутні.

З наведеного вбачається, що станом на момент постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення та на час його апеляційного перегляду жодні права апелянта порушено не було.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги стосовно преюдиційності рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2015 року у справі №552/2960/15-ц для апелянта, її прав та обов`язків, при вирішенні спору у справі №552/3757/15-ц, колегія суддів оцінює критично, оскільки у межах розгляду даної справи жодні матеріальні вимоги до ОСОБА_1 не розглядаються.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що права ОСОБА_1 відповідним оскаржуваним судовим рішенням порушено не було, та в даному судовому засіданні питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки останньої також не вирішувалися.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення прав апелянта оскаржуваним судовим рішенням, відтак, дана скарга є безпідставною, оскільки наразі права апелянта жодним чином не порушено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтава від 22 липня 2015 року підлягає закриттю.

Керуючись ст.374, п.3 ч. 1 ст.362, ст.381 ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтава від 22 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ П.С. Абрамов

Ю.В. Дряниця

Повний текст ухвали виготовлено 19.07.2021 року.