Справа № 314/4304/20
Провадження № 2/314/372/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю представника позивача Єфіменко О.В.,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/4304/20 за позовом Михайлівської сільської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Михайлівська сільська рада звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 14.11.2018, з моменту народження ОСОБА_2 , сім`я відповідачки була поставлена на контроль органами опіки та піклування Михайлівської сільської ради, як родина яка перебуває в складних життєвих обставинах з підстав ведення аморального способу життя, вживання алкоголю. Відповідачка не переймалася питаннями реєстрації народження дитини, оформлення соціальних виплат, укладення договору з сімейним лікарем. Ці питання були вирішені за сприяння служби у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради. Спеціалістами служби постійно здійснювалось відвідування родини, дитину забезпечувалося одягом. Від сусідів неодноразово надходили скарги з приводу перебування в помешканні відповідачки сторонніх осіб в нетверезому стані, бійок, плачу дитини. Питання про неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків неодноразово розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей, відповідачці виносилися попередження про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Протягом року роботи з родиною ОСОБА_1 , здійснення соціального супроводу в КУ «Центр надання соціальних послуг» остання не змінила своє ставлення до батьківства. При черговому відвідуванні родини 05.10.2020 службою у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради прийнято рішення про негайне вилучення із родини малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітнього було влаштовано на тимчасове перебування у сім`ю близького родича ОСОБА_3 , який обіцяв взяти опіку над дитиною. Однак 16.10.2020 від ОСОБА_3 надійшла заява про необхідність вилучення малолітнього ОСОБА_4 , неможливість перебування дитини в його родині, від опіки над малолітнім ОСОБА_4 ОСОБА_3 самоусунувся. Наразі малолітній ОСОБА_4 перебуває в будинку дитини «Сонечко».

На підставі викладеного, зважаючи, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, Михайлівська сільська рада, як орган опіки та піклування, вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 28.10.2020 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі на тих підставах, що зазначені у позові. Зазначила, що сім`ю ОСОБА_1 неодноразово відвідували фахівці служби у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради та КУ «Центр надання соціальних послуг» Михайлівської сільської ради. Під час таких відвідувань фахівцями було виявлено незадовільні умови для проживання малолітнього ОСОБА_5 , у будинку брудно, санітарно-гігієнічні норми не дотримано, нормального спального місця для дитини немає, мати малолітнього постійно знаходиться в алкогольному сп`янінні, на зауваження та поради працівників не реагує. Після вилучення малолітнього 05.10.2020 з родини та влаштування його у будинок дитини «Сонечко» мати лише один раз відвідувала сина, його життям та здоров`ям не цікавиться, жодних спроб покращити своє становище для можливого повернення дитини в сім'ю нею не було зроблено, до лікаря для лікування від алкогольної залежності вона не зверталась, хоча їй неодноразово роз`яснювалось право звернутися за медичною допомогою до лікаря-нарколога КНП «Вільнянська багатопрофільна лікарня» Вільнянської міської ради та отримання направлення на стаціонарне лікування від алкогольної залежності до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, не вирішене нею і питання працевлаштування, не покращено і санітарний стан помешкання. Від сусідів продовжують надходити скарги на порушення спокою зі сторони ОСОБА_1 та невідомих осіб, які відвідують останню за місцем її мешкання. Вказані обставини свідчать про неможливість повернення дитини в сім`ю ОСОБА_1 .

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заперечення проти позову, а також заяву про розгляд справи без її участі. Повідомила суду, що хворіє на алкоголізм, однак замість того, щоб направити її на лікування позивачем вчиняються дії щодо позбавлення батьківських прав. Наразі працює сезонно, однак має намір влаштуватися на постійну роботу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, натомість запропонувати позивачу направити відповідачку на добровільне лікування у центр лікування та реабілітації Запорізької обласної лікарні та надати піврічний виправний термін.

За клопотанням позивача у судовому засіданні була допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що працює медичною сестрою Михайлівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини. Після народження дитини ОСОБА_1 до медичного закладу не приходила, декларацію з лікарем не підписувала, у зв`язку з чим лікар-педіатр неодноразово відвідував сім`ю ОСОБА_1 . Під час таких відвідувань мали місце випадки перебування відповідачки в стані алкогольного сп`яніння, про що лікар повідомляла службу у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради. Також зазначила, що малолітній ОСОБА_2 мав проблеми зі здоров`ям, зокрема, йому було діагностовано залізодефіцитну анемію через неналежне харчування, у зв`язку з чим призначалося лікування.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що є сусідом відповідачки. ОСОБА_1 почала зловживати алкоголем 10 років тому, постійно перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Належного виховання дитині не надає, малолітній ОСОБА_8 постійно плакав, оскільки його мати залишала одного. Неодноразово мали місце випадки, коли сусідам доводилося будили п`яну ОСОБА_1 та просити погодувати та доглянути дитину. Також повідомив, що їжу для дитини частіше за все готувала одна із сусідок. ОСОБА_1 життям і здоров`ям свого сина не переймалась, вела та веде наразі аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, порушує громадський порядок та спокій, у зв`язку з чим сусіди неодноразово вимушені були викликати співробітників поліції, адже на їх зауваження вона не реагувала.

Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до таких висновків.

В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтями 3, 18 Конвенції про права дитини закріплено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами чи адміністративними, чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) § 47, «Хант проти України» (Hunt v.Ukraine), § 49).

У ст. 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-и) чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Аналізуючи наведене, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц, від 17.07.2019 у справі № 642/2754/17.

Відповідно до п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 19.11.2019 у справі № 564/2594/18-ц, від 12.03.2020 у справі № 722/1128/18-ц.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька вказані на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за заявою матері.

З 11.01.2019 родина ОСОБА_1 перебуває на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради, як родина,Ю яка перебуває в складних життєвих обставинах.

За повідомленням лікаря Михайлівської амбулаторії загальної практики сімейної медициниОСОБА_9 при відвідуванні вдома малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у його матері декілька разів спостерігалося алкогольне сп`яніння.

Спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради неодноразово відвідувати сім`ю ОСОБА_1 . Під час таких відвідувань підтверджено факти перебування матері малолітнього в стані алкогольного сп`яніння.

02.10.2019 рішенням комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Михайлівської сільської ради ОСОБА_1 попереджено, що неналежне виконання батьківських обов`язків, ведення аморальної поведінки (вживання алкоголю), що несе загрозу життю дитини, є приводом для притягнення до адміністративної від повільності та позбавлення батьківських прав.

Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 05.10.2020 № 169 вирішено негайно відібрати малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 .

Наказом служби у справах дітей виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 05.10.2020 № 09-ОД, малолітнього ОСОБА_2 тимчасово влаштовано в родину близького родича ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно заяви ОСОБА_3 від 16.10.2020, останній просив вилучити малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своєї родини за сімейними обставинами. Повідомив, що перебування дитини в його сім`ї є неможливим.

Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 10.07.2019, від 05.10.2020, від 09.10.2020 встановлено, що ОСОБА_1 веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем, неналежно виконує батьківські обов`язки, кімната не придатна для проживання, відсутні холодильник та пральна машина, стіни та підлога цвілі та майже відсутні. Зі слів сусідів ОСОБА_1 майже кожного дня відвідують підозрілі особи, що призводить до скарг сусідів.

Відповідно до характеристики, наданої депутатом округу № 10 Михайлівської сільської ради від 08.10.2020, ОСОБА_1 значиться на обліку в КУ «Центр соціальних послуг», як проблемна сім`я, вживає алкогольні напої, не надає належного догляду дитині, перебуває під впливом негативних друзів.

З подань КУ «Центр надання соціальних послуг» Михайлівської сільської ради вбачається, що з моменту вилучення малолітнього ОСОБА_2 з матір`ю ведеться робота по пошуку шляхів для повернення дитини в сім`ю. Протягом 2020 року спеціалістами центру проведено 10 відвідувань до помешкання, в якому проживає відповідачка. При цьому вдалося потрапити до помешкання та поспілкуватися з ОСОБА_1 лише 4 рази. З початку 2021 року було ще 5 відвідувань. За цей час жодних спроб покращити своє становище для можливого повернення дитини в сім`ю відповідачкою зроблено не було,до лікаря для лікування від алкогольної залежності вона не зверталась, не вирішене нею і питання працевлаштування, не покращено санітарний стан помешкання, в квартирі брудно, всюди розкидані брудні речі, кухня брудна, відсутні продукти харчування, відчувається сморід від сигарет. Від сусідів продовжують надходити скарги на порушення спокою зі сторони ОСОБА_1 та невідомих осіб, які відвідують останню за місцем її мешкання. Вказані обставини свідчать про неможливість повернення дитини в сім`ю ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що мати фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням і розвитком дитини не займається, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не переймається її життям, матеріально її не забезпечує, ніякого зв`язку з дитиною не підтримує. Відповідач повністю ухиляється від виховання дитини.

Частинами 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 09.12.2020 № 23, Михайлівська сільська рада, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її внутрішнім світом, не розвиває культурні та духовні цінності дитини. Відповідачка повністю ухиляється від виховання малолітнього сина. Таке ігнорування інтересів дитини, на думку суду, є вагомою підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходить з того, що, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв`язку з викладеним, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів законними та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної чи юридичної особи, якій буде передана дитина, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто у даному випадку з 13.10.2020.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідачки в дохід держави судовий збір у сумі 2102 грн., від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, ст.ст. 164, 166, 180-183 Сімейного кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Михайлівської сільської ради (, адреса місцезнаходження: 70030, Запорізька область, Вільнянський район, с. Михайлівка, вул. Слободчикова, 17) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 02.12.2008 Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, РНОКПП НОМЕР_1 ) відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Миколаїв, громадянки України, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 02.12.2008 Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь фізичної чи юридичної особи, якій буде передана дитина, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 13.10.2020, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Миколаїв, громадянки України, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 02.12.2008 Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 2102 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 04.03.2021.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

04.03.2021