Провадження № 22-ц/801/614/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бегейми Михайла Олександровича

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Дернової В.В. повний текст якої складено того ж дня

в справі № 127/2954/20

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі)

за участі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни (третя особа)

про визнання правочину недійсним та витребування майна,

встановив:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни, про визнання правочину недійсним та витребування майна.

Посилаючись на вимоги ст. 203, 215, 388 ЦК України, та ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири та витребувати її від відповідача ОСОБА_3 .

Одночасно із позовом, позивачем подано заяву про його забезпечення шляхом накладення арешту на спірну квартиру та заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією прав щодо квартири.

На думку заявника, у нового власника спірної квартири існує реальна можливість будь-яким чином відчужити її на користь інших осіб до вирішення справи по суті, а тому невжиття вказаних у заяві заходів забезпечення позову, у разі його задоволення, може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2021 року заяву задоволено частково. Накладено арешт на квартиру під АДРЕСА_1 . В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із ухвалою, позивач у справі ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бегейми М.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що за відсутності будь-якого обґрунтування суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією прав щодо квартири.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу не надійшли, їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, учасники справи до апеляційного суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові.

Дослідивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення даного позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

До такого висновку суд прийшов з урахуванням підстав та предмету позовних вимог, наданих позивачем доказів, а також зважаючи на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду (відповідач може відчужити спірне нерухоме майно), і такий вид забезпечення позову як накладення арешту є достатніми у спірних правовідносинах.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Дійсно відповідно пунктів 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Предметом заявленого ОСОБА_1 позову є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна - квартири АДРЕСА_1 , на яку накладено арешт оскаржуваною ухвалою.

Накладення арешту на майно, яке підлягає державній реєстрації (автотранспорт, нерухомість тощо), здійснюється шляхом внесення запису до відповідних реєстрів про заборону відчуження такого майна.

Отже, накладення судом арешту на нерухоме майно є підставою для проведення державним реєстратором державної реєстрації обмежень права на нерухоме майно шляхом внесення відомостей до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а відомості про накладення арешту на рухоме майно вносяться до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Тобто накладення арешту на спірну квартиру автоматично потягне за собою заборону на вчинення будь-яких дії щодо будь-яких дії по відчуженню вказаної нерухомості чи реєстрації в ній третіх осіб.

Ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно. Це саме стосується державних нотаріальних контор та інших державних реєстраторів, які відповідно до закону в силу своїх повноважень зобов`язані виконати ухвалу суду про арешт нерухомого майна, наклавши заборону на його відчуження та шляхом внесення відомостей про обтяження до відповідних реєстрів.

Відтак колегія суддів вважає, що накладення арешту буде достатнім та співмірним заходом забезпечення позову відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 для збереження предмету спору до вирішення справи по суті.

За таких обставин ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2021 року постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бегейми Михайла Олександровича залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В.Матківська

І.В.Міхасішин