Дата документу 21.01.2021
Справа № 334/2994/20
Провадження № 2/334/550/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

в складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря - Бараш Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно подружжя та встановлення порядку користування, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно подружжя та встановлення порядку користування.

В позові позивач зазначила, що в період з 27.05.1989 року по 21.05.2019 року перебувала у шлюбі з відповідачем.

В період перебування у шлюбі ними був придбаний автомобіль ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я відповідача. Вартість автомобілю становить 66980,00 грн.

Починаючи з 2017 року відповідач покинув сім`ю, придбаний автомобіль за сімейні кошти забрав собі та користувався ним одноособово.

Після розлучення вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, а саме згаданого автомобіля.

Оскільки майно ними було придбано в період шлюбу, то належить їм на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на ст.ст.60, 63, 65, 70 СК України, позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля марки ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_2 .

Крім того, просить визначити порядок користування легковим автомобілем, а саме: позивач та відповідач користуються автомобілем кожен окремо один від одного протягом місяця через місяць, починаючи з позивача з дня, наступного за днем, коли рішення суду вступить в законну силу.

Зобов`язати відповідача надавати позивачу автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 разом з ключами від автомобіля, брелоком автомобільної сигналізації та свідоцтвом про державну реєстрацію даного транспортного засобу у справному стані та не вчиняти перешкод у користуванні автомобілем.

Зобов`язати відповідача автомобіль надавати автомобіль позивачу в радіусі до ста метрів від місця її мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою від 14.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

11.01.2021 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника адвоката Борисенка Р.Ю., позов підтримує, просить задовольнити.

27.11.2020 року від представника позивача адвоката Воропаєва В.В. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому посилається на те, що майно з приводу якого подано позовну заяву майже знищено.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження по визнанню вартості збитку, завданого власнику КТЗ№122, складений 20.09.2020 року вартість відновного ремонту на момент оцінки 76037,36 рн. Перевищує вартість транспортного засобу 65552,45 грн. На момент дослідження відновлювати ТЗ не економічно.

Винна особа від дій якого майно у результаті ДТП знищено є ОСОБА_3

21.01.2021 року відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Частиною ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Судом встановлено, що сторони з 27.05.1989 року по 21.05.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвом про розірвання шлюбу.

В період перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я відповідача.

Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч. 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Ч. 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ч.1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Ст.71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенні, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

З наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль був набутий сторонами за час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання права власності на Ѕ частку автомобіля за ОСОБА_1 .

Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору, суд зазначає наступне.

В провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжя перебуває на розгляді цивільна справа № 334/6274/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку, засланого власнику КТЗ № 122, складений 30.09.2020 року вартість відновного ремонту на момент оцінки 76037,36 грн. перевищує вартість транспортного засобу 65552,45 грн. На момент дослідження відновлювати транспортний засіб не економічно.

Згідно постанови Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14.05.2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження про відсутність предмету спору є передчасним, оскільки на даний час автомобіль ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, рєстраційний номер НОМЕР_1 з реєстраційного обліку не знятий та в іншій цивільній справі вирішується питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з винної особи.

Виходячи з положень ч. 1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 880,00 грн.

Керуючись статтями: 4, 12, 13, 81, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно подружжя та встановлення порядку користування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля марки ВАЗ 210994-20, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ісаков Д.О.