Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1567/20
Провадження № 2/376/170/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2021 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Коваленка О.М.,

за участю секретаря Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Банк «Фінаси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімоколект Центр грошових вимог», третя особа: ОСОБА_2 ,про захист прав споживачів, визнання недійсним договору,

установив:

21.07.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 11.05.2007 року між Акціонерним товариством Банк «Фінаси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №07-633/07-ШД-П, відповідно до якого її чоловік є поручителем за кредитним договором.

11.05.2007 року між нею та Акціонерним товариством Банк «Фінаси та Кредит» було укладено договір про відкриття карткового рахунку, надання та використання платіжної картки миттєвого випуску (в рамках програми «Швидка фінансова допомога») №006-Z/007797, отримала кредит у розмірі 7000,00 грн.

Позивач користувалася кредитною карткою, нею проведені операції щодо погашення заборгованість за кредитом у розмірі понад 10000,00 грн., однак вона отримує телефонні дзвінки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімоколект Центр грошових вимог», що станом на 29.08.2017 року сума заборгованості за кредитним договором становить 310165,50 грн.

На її звернення виписку про рух коштів за рахунком, довідку про заборгованість, документу про відступлення боргу - жодних даних АТ Банк «Фінаси та Кредит» не надавав.

Позивач вважає, що внесені нею платежі щодо погашення заборгованості здійснювалися відповідно до договору, сплата відсотків за кредитом повинна бути чітко визначена і зрозуміла споживачу, не містити в собі прихованих ризиків, штрафних санкцій та несправедливих умов.

Уважає, що при укладенні договорів Банк допустив порушення її прав як споживача згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та, враховуючи викладене, просить визнати недійсними договір про відкриття карткового рахунку, надання та використання платіжної картки миттєвого випуску (в рамках програми «Швидка фінансова допомога») №006-Z/007797 від 11.05.2007 року та договір поруки №07-633/07-ШД-П від 11.05.2007 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, у якій просить розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує (а.с. 87).

Представник відповідача АТ Банк «Фінаси та Кредит» у судове засідання не з`явився, 03.12.2020 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давністі, розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 54-55).

Представник відповідача ТОВ «Прімоколект Центр грошових вимог» у судове засідання не з`явився, 11.01.2021 року подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давністі, розгляд справи проводити у його відсутності (а.с. 63,64).

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, у якій просить розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає (а.с. 86).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України).

Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 4 ЦПК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що 11.05.2007 року між Акціонерним товариством Банк «Фінаси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №07-633/07-ШД-П, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №07-633/07-ШД від 11.05.2007 року, укладеним між Акціонерним товариством Банк «Фінаси та Кредит» та ОСОБА_1 , відповідно до якого останній наданий кредит у розмірі 7000,00 грн зі сплатою відсотків у розмірі 0,0001 проценту річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 16-18).

11.05.2007 року між Акціонерним товариством Банк «Фінаси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття карткового рахунку, надання та використання платіжної картки миттєвого випуску (в рамках програми «Швидка фінансова допомога») №006-Z/007797 (а.с. 11-15).

Позивач користувалася кредитними коштами, проводила операції щодо погашення заборгованість за кредитним договором №07-633/07-ШД від 11.05.2007 року, що підтверджується квитанціями (а.с. 24-37).

Позивач стверджує, що на її звернення виписку про рух коштів за рахунком, довідку про заборгованість, договору відступлення боргу - жодних даних АТ Банк «Фінаси та Кредит» не надавав.

Відповідач АТ Банк «Фінаси та Кредит» у відзиві на позовну заяву від 27.11.2020 року №083-3311/20 стверджує, що 25.05.2018 року між АТ Банк «Фінаси та Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги №000110-а, згідно умов якого Банк відступив новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набув права вимоги Банку до позичальників та поручителів в тому числі і до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як позичальника та поручителя за кредитним договором №07-633/07-ШД від 11.05.2007 року (а.с. 54-55).

Однак, вказаного договору про відступлення прав вимоги від 25.05.2018 року №000110-а до матеріалів цивільної справи відповідачем не додано.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач АТ Банк «Фінаси та Кредит» повідомив боржника ОСОБА_1 , поручителя ОСОБА_2 про відступлення права вимоги за кредитним договором №07-633/07-ШД від 11.05.2007 року, договором поруки №07-633/07-ШД-П від 11.05.2007 року, про що свідчили б повідомленням про вручення поштових відправлень, а також початок перебігу строку позовної давності.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про захист прав споживачів, визнання недійсним договору 21 липня 2020 року.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачами, не сплив.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 11.05.2007 року між Акціонерним товариством Банк «Фінаси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №07-633/07-ШД-П та договір про відкриття карткового рахунку, надання та використання платіжної картки миттєвого випуску (в рамках програми «Швидка фінансова допомога») №006-Z/007797. Вказана обставина не заперечується позивачем, як і не заперечується факт використання кредитних коштів.

Проаналізувавши зміст спірних договорів, суд встановив, що договори містять всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами договорів, що підтверджується підписом позивача на кожній сторінці договору.

Так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України, в якій передбачено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Так, у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Встановлено, що сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту (кредитні кошти в розмірі 7000,00 грн.), порядок надання та повернення кредитного ліміту, нарахування та сплату відсотків, порядок сплати за кредит, права та обов`язки сторін, строк дії договору та відповідальність сторін, тощо, позивач особистим підписом засвідчила, що вона ознайомлена з умовами функціонування та ведення кредитного рахунку, порядком використання та обслуговування платіжних карток, правилами користування кредитним рахунком та зобов`язується безумовно їх дотримуватись, погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором про відкриття карткового рахунку, надання та використання платіжної картки миттєвого випуску (в рамках програми «Швидка фінансова допомога») №006-Z/007797 від 11.05.2007 року, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору було вільним.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ Банк «Фінаси та Кредит» не дотримався вимог, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», про неповідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із наданих копій квитанцій вбачається, що позивач користувалася кредитними коштами, погашала заборгованість за договором №07-633/07-ШД від 11.05.2007 року, а також факти отримання платіжної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник мас право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Встановлено, що позивач не оспорювала кредитний договір №07-633/07-ШД від 11.05.2007 року, укладений між Акціонерним товариством Банк «Фінаси та Кредит» та ОСОБА_1 , відповідно до якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 7000,00 грн, а якщо сторона вважає, що порушено її права та інтереси під час укладення договору поруки №07-633/07-ШД-П від 11.05.2007 року та договору про відкриття карткового рахунку, надання та використання платіжної картки миттєвого випуску (в рамках програми «Швидка фінансова допомога») №006-Z/007797 від 11.05.2007 року, що дає підстави визнати їх недійсними, то твердження позивача про порушення мають бути обґрунтованим.

Позивач як на правові підстави заявлених позовних вимог посилалася, зокрема на статті 229, 230 ЦК України, статті 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Згідно зі статтями 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів", в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Встановивши, що грошові кошти надавалися позичальнику в кредит і її було повідомлено про сплату відсотків у розмірі 0,0001 проценту річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що вона сама визнає, сам кредитний договір не заявлений позивачем як спірний та те, що позивач не надала доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення її в оману, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваних договорів, а саме: договіру про відкриття карткового рахунку, надання та використання платіжної картки миттєвого випуску (в рамках програми «Швидка фінансова допомога») №006-Z/007797 від 11.05.2007 року та договіру поруки №07-633/07-ШД-П від 11.05.2007 року, недійсним з указаних підстав.

Так, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

В Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 також зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, відтак суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у порядку ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» та судом відмовлено у задоволенні його позовних вимог, тому судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 1, 3, 11,15,16, 83, 177, 202, 204, 205, 207, 509, 526, 626, 627, 628, 638, 1048, 1051, 1054, 1055, 1212 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 2, 4, 12, 13, 76 - 82, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Банк «Фінаси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Прімоколект Центр грошових вимог», третя особа: ОСОБА_2 ,про захист прав споживачів, визнання недійсним договору.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко