Справа № 188/298/21
Провадження № 2-о/188/32/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Олійник В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенськ Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті особи на окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла у м. Макіївка, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 29 січня 2021 року міським відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки та лікарським свідоцтвом про смерть № 156 від 28.01.2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_2 померла внаслідок дихальної недостатності, двосторонньої субтотальної пневмонії СОVID-19.

Після смерті дружини заявник, усвідомлюючи, що свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, не визнається відповідними органами на території України, для державної реєстрації смерті звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенськ Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

05 березня 2021 року за вих. № 168/20.11-68 ОСОБА_1 було надано письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , оскільки свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Посилаючись на ст.ст. 293, 315 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, заявник просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження: м. Макіївка Донецької області, яка як внутрішньо переміщена особа проживала за адресою: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Макіївка Донецької області України, причина смерті: дихальна недостатність, двостороння субтотальна пневмонія COVID-19.

Ухвалою суду від 16.03.2021 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенськ Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту смерті особи на окупованій території України прийнято до розгляду, відкрито окреме спрощене провадження у справі і призначене відкрите судове засідання на 13 годину 00 хвилин 16 березня 2021 року.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав до суду письмове клопотання про розгляд заяви без його участі, у якому свою заяву підтримав, просив задовольнити та пояснив, що встановлення факту смерті особи на окупованій території України йому потрібно для отримання допомоги на поховання як особі, яка здійснила поховання померлої.

Заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенськ Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання представника не направила, подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника.

Вивчивши заяву та додані до неї заявником докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995р. зазначено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Це роз`яснення відповідає змісту ч.2 ст.319 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

За приписами ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Згідно з п.8 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Відповідно до ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території; гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Судом встановлено, що заявник є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 , виданим 21 травня 2019 року; внутрішно переміщеною особою, що вбачається з довідки від 04.12.2018 № 1228-262 про взяття його на облік управлінням соціального захисту населення Петропавлівської районної державної адміністрації.

Заявник є чоловіком померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 , виданим 08.06.1982р.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк Донецької області України, причина смерті: дихальна недостатність, двостороння субтотальна пневмонія COVID-19.

Суд вважає допустимими доказами в сенсі ч.1 ст.78 ЦПК України і бере до уваги лікарське свідоцтво про смерть № 156 за формою №106/у, видане 28 січня 2021 року Центральною міською клінічною лікарнею №1 міста Донецька, із зазначенням причини смерті; свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 29 січня 2021 року міським відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР, виходячи з такого.

Смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085-р. та відповідно до положень Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року м. Макіїка та м. Донецьк Донецької області України відносяться до тимчасово окупованої території України, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст.317 ЦПК України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав людини. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику ЄСПЛ як джерело права.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території України, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на отримання соціальних виплат, право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Заявник звернувся до заінтересованої особи з приводу державної реєстрації смерті дружини і подав на підтвердження цього факту свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 29 січня 2021 року міським відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР.

05 березня 2021року за вих. № 168/20.11-68 заінтересованою особою - відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенськ Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відмовлено заявнику у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 через те, що для підтвердження факту смерті заявником пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , що тягне за собою настання правових наслідків у вигляді отримання заявником права на допомогу на поховання як особою, яка здійснила поховання померлої.

Таким чином, з метою захисту законних прав та інтересів заявника, який є громадянином України, враховуючи, що заявник не має можливості іншим способом захистити своє право, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті дружини заявника ОСОБА_2 в певний час і в певному місці.

Відповідно до п.21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України.

Керуючись ст.ст. 4, 78, 81, 263-265, 293, 315, 317, 319, 354, 430, п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенськ Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро ), місце знаходження: вул. Героїв України, буд. 62, смт Петропавлівка Дніпропетровської області, 52700, , про встановлення факту смерті особи задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження: м. Макіївка, Донецька область, Україна, яка як внутрішньо переміщена особа проживала за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у Центральній міській клінічній лікарні №1 міста Донецька, Україна, причина смерті: дихальна недостатність, двостороння субтотальна пневмонія COVID-19.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення звернути до негайного виконання незалежно від набрання ним законної сили.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя П. О. Бурда