КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 755/2222/21
номер провадження 22-ц/824/5895/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Білич І.М.,
Суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Тимощука Миколи Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Дніпровського районного суду міста Києва Гаврилової О.В.,

у цивільній справі №755/2222/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором, вартості послуг та моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

Тимощук М.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами про надання платних стоматологічних послуг, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року справу передано за підсудністю на розгляд до Козелецького районного суду Чернігівської області (17000, Чернігівська область, смт. Козелець, вул. Свято-Преображенська, 7).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Тимощук М.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся з апеляційними скаргами, зареєстрованими 04.03.2021 р. за вх. №25470, 23.03.2021 р. за вх. №32803, які є ідентичними та які апеляційний суд розглядає як одну апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі скаржник просив ухвалу суду скасувати, призначити справу до розгляду в Дніпровському районному суді м. Києва.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважаючи, що судом першої інстанції не враховано, що договір про надання стоматологічних послуг укладено у м. Києві по вул. Воскресенська, 12В в стоматологічній клініці, договір укладено в м. Києві, відомості про надання послуг у м. Києві також підтверджуються актами прийому-передачі, позивачі також є мешканцями м. Києва. Вимоги позову також обґрунтовані порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Судом першої інстанції не приймалось рішення про сплату судового збору, а тому обґрунтування з посиланням на закон прийнято. Закон визначає право позивача на вибір територіальної підсудності, зокрема і за місцем укладання договору. Крім того, справа підлягає розгляду в порядку загального провадження, позивачі мали на меті заявити клопотання про допит свідків, які проживають та працюють в м. Києві. Постановлена ухвала на думку суду позбавила позивачів на забезпечення права на доступ до суду.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справу на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Передаючи справу на розгляд іншому суду в порядку визначеному положеннями ст. 31 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Вказуючи, що звертаючись з позовом, представник позивачів зазначив адресу місцезнаходження відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - АДРЕСА_2 , не відносяться до адміністративної територіальності Дніпровського району міста Києва. Дана адреса місцезнаходження відповідача вказана й в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Також, відповідач (лікар) здійснював прийом пацієнтів та їх лікування в стоматологічній клініці, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Воскресенська, 12-В, за вказаною адресою було укладено договори з позивачами.

Згідно копії договору №12 про надання платних стоматологічних послуг від 08 травня 2019 року, в ньому не зазначено місце виконання договору та місце його укладання, проте вказані реквізити виконавця: АДРЕСА_2 .

При цьому в долучених до матеріалів позову копіях актів прийому-передачі наданих послуг зазначена адреса: м. Київ, вул. Вербицького, 16 , що також не відносяться до адміністративної території Дніпровського району міста Києва.

Враховуючи предмет та підстави позову, беручи до уваги, що Дніпровському районному суду м. Києва дана позовна заява як за правилами ст.27 ЦПК України, так і за правилами ст. 28 ЦПК України територіально не підсудна, суд першої інстанції дійшов висновку, що це позбавляє Дніпровський районний суд м. Києва права прийняти дану справу до свого провадження не порушуючи правил підсудності.

Тому з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, прийняв оскаржуване судове рішення.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що звертаючись до суду з позовною заявою, позивачі посилалися на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

У преамбулі Закону України "Про захист прав споживачів" зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками, продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" зазначено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму, побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян. Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" судам роз`яснено, що споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Відповідно до роз`яснення, яке надано судам у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Відповідно до положень ч.5 ст.28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі звертаючись до суду із позовом просили: стягнути з відповідача заборгованість за договорами про надання платних стоматологічних послуг та завдану моральну шкоду. На підтвердження доводів позову, позивачами було надано договір№12 від 08 травня 2019 року про надання платних стоматологічних послуг (а.с. 36-40), акт прийому передачі наданих послуг від 22 травня 2019 року (а.с. 41), додаток №6 до договору №12 Про надання платних стоматологічних послуг від 08 травня 2019 року. План лікування з розцінками (а.с. 42), акт прийому передачі від 11 вересня 2019 року (а.с. 105), розрахункові квитанції, платіжні доручення, банківські квитанції (а.с. 53-81).

Згідно ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, статтею 30 цього Кодексу.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року, справа №552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказав на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Таким чином, позивачі скористалися наданим їм правом визначеним ч.ч. 5,8,16 ст. 28 ЦПК України та звернулися із позовом до суду за місцем проживання одного з них, що територіально розташоване у Дніпровському районі м.Києва.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року про передачу справи на розгляд до Козелецького районного суду Чернігівської області постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому з урахуванням ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 369, 374, 379, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Тимощука Миколи Васильовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 04 лютого 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя - доповідач:

Судді: