ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

15 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9094/20
Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/377/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Харечко Л.К.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про відшкодування моральної шкоди (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене у м.Чернігів, повний текст рішення складено 17 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати, що встановлені Верховним Судом у постанові від 30 вересня 2019 року і Чернігівським окружним адміністративним судом у рішенні від 30 серпня 2019 року протиправні дії Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки призвели до заподіяння моральної шкоди у розмірі 50 000 грн; стягнути на користь позивача на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 50 000 грн шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України, без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної винагороди. Позов мотивовано тим, що 22 травня 2019 року позивач подав до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяву, в якій просив скласти і надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про розмір його грошового забезпечення з 5 березня 2019 року з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення: премії, надбавка за виконання особливо важливих завдань, надбавки за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям. У листі від 23 травня 2019 року відповідачем відмовлено у складанні довідки. ОСОБА_1 посилався, що постановою Верховного Суду від 18 вересня 2020 року і рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року встановлено, що з травня 2019 року по вересень 2020 року відповідач протиправно відмовляв у складанні довідки про розмір грошового забезпечення позивача і надання до органів Пенсійного фонду України для перерахування розміру пенсії. 24 вересня 2020 року Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки була складена і направлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідка про розмір грошового забезпечення позивача на виконання рішення від 30 серпня 2019 року і постанови від 18 вересня 2020 року. За доводами позивача, протиправні дії відповідача призвели до заподіяння йому моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, яка виразилася у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, значному погіршенні стану здоров`я, психічних розладах, приниженні честі та гідності.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2020 року позов задоволено частково; стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 5 000 грн шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України; в іншій частині позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що надані позивачем докази є належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність причинного зв`язку протиправних дій відповідача і завданої шкоди, відповідно мають місце підстави для стягнення заподіяної моральної шкоди. Судом враховано, що відбулося порушення нормальних життєвих зв`язків позивача через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків із оточуючими людьми, погіршення стану здоров`я.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, збільшивши його з 5 000 грн до 50 000 грн. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом значно зменшено заявлений у позові розмір відшкодування моральної шкоди всупереч усталеної судової практики Верховного Суду, Деснянського районного суду м.Чернігова, Чернігівського апеляційного суду без наведення причин, порушено принцип правової рівності і правило прецеденту з огляду на судову практику Європейського Суду і національних судів. ОСОБА_1 вказує, що в оскаржуваному рішенні всупереч вимогам ст.8 Конституції України, ст.10 ЦПК України у обґрунтуванні не вказано жодного положення Конституції України і законів України, судової практики ЄСПЛ, Верховного Суду, Конституційного Суду. За доводами позивача, судом не розглянуто і не враховано ключові докази про характер правопорушення, ступеня вини відповідача, хоча у пункті 2.2 позовної заяви він вказав на беззаперечні докази свідомого порушення відповідачем законодавства України. ОСОБА_1 зазначає, що судом взагалі не розглянуто фізичні та психологічні наслідки протиправних дій відповідача, важливі письмові докази, які свідчать про погіршення стану здоров`я, тривале лікування і відновлення, зокрема не враховано, що протягом жовтня-листопада 2020 року медичними комісіями прийнято рекомендації для огляду медико-соціальною експертною комісією, а 01 грудня 2020 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності безтерміново. ОСОБА_1 вважає встановлений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди 5 000 грн принизливо малим відносно розміру, встановленого у подібних справах про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органів державної влади України.

У відзиві на апеляційну скаргу Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Відповідач посилається, що на час звернення позивача 22 травня 2019 року з заявою про видачу довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії залишалось неврегульованим питання порядку дій суб`єктів владних повноважень, задіяних в питанні перерахунку пенсій. За доводами Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 24 вересня 2020 року ним було отримано постанову Верховного Суду від 18 вересня 2020 року у справі №620/1918/19 і в цей же день відповідач підготував нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії та направив її на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області для перерахунку позивачу пенсії на підставі даної довідки. Відповідач вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що судові рішення по справі №620/1918/19 Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки не виконані і відновлення порушеного права позивача не відбулось, оскільки вони спростовуються копією супровідного листа №5/4434с від 24 вересня 2020 року та довідкою про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії №ФЧ55193 від 24 вересня 2020 року. Крім того, Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки посилається, що ні сам позивач, ні суд не зазначає, що стан здоров`я позивача погіршився внаслідок дій відповідача, не маючи належних та допустимих медичних висновків, які б свідчили, що таке погіршення стану здоров`я спричинене саме діями відповідача, а не наслідком хронічних захворювань, стану здоров`я внаслідок отриманих травм у минулому, інвалідності і ін.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 22 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про складення довідки про розмір грошового забезпечення з 05.03.2019 року та направлення її до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (а.с.49).

Листом №5/2329с від 23 травня 2019 року Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки відмовив у складанні такої довідки (а.с.24-25).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови внести у довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 додаткові види грошового забезпечення: премії у розмірі 10% від посадового окладу, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 80%, надбавки за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (за роботу з таємними виробами, носіями, документами) у розмірі 15%; зобов`язано Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років (50%), премії у розмірі 10% від посадового окладу, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 80%, надбавки за службу в умовах режимних обмежень (за роботу з таємними виробами, носіями, документами) у розмірі 15%; в решті позову відмовлено (а.с.9-13).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2020 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 ; скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року та залишено в силі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року (а.с.15-23).

Листом №5/4434с від 24 вересня 2020 року Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки направив начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення на ОСОБА_1 від 24.09.2020 року №ФЧ55193 (а.с.53, 54).

Факт складення і направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідки про розмір грошового забезпечення не заперечує і позивач в своїй позовній заяві.

Ненадання відповідачем доказів отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області вказаної довідки не свідчить, що судові рішення по справі №620/1918/19 не виконані і відновлення порушеного права не відбулось, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зобов`язано скласти та подати довідку про розмір грошового забезпечення, що і було зроблено відповідачем.

У зв`язку з викладеним, з мотивувальної частини оскаржуваного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 грудня 2020 року належить виключити абзац 13 наступного змісту: «Таким чином, судові рішення по справі №620/1918/19 не виконані і відновлення порушеного права не відбулось».

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходить з такого.

Стаття 6 Конституції України визначає, що Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише

на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією

та законами України.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження»,

а також особливості їх виконання.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» установлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 440.

Відповідно до підпункту 2) пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку).

У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного

та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

У частині другій статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган державної влади, який бере участь у справі як відповідач.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17 (провадження № 61-25576сво18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 липня 2017 року №492-р «Про реалізацію пілотного проекту щодо утворення територіального центру комплектування та соціальної підтримки», Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є місцевим органом військового управління органу державної влади Міністерства оборони України, який завдав шкоди та на якого поширюються правила, передбачені статтею 1173 ЦК України.

Протиправність дій Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови внести у довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 додаткові види грошового забезпечення встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2019 року і підтверджена постановою Верховного Суду від 18 вересня 2020 року у справі №620/1918/19.

Колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції, що через протиправні дії посадових осіб Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Шитікову О.В. було завдано моральної шкоди, проте завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - боржником в контексті пункту 2 вказаного вище Порядку (Чернігівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки), а на Державне казначейство України покладається функція з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржника Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на підставі виконавчого документу (пункт 3 Порядку).

Суд апеляційної інстанції погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди 5 000 грн, оскільки він визначений у відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України з урахуванням засад розумності, справедливості, виваженості. При цьому судом правомірно враховано, що відбулось порушення нормальних життєвих зв`язків позивача через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків із оточуючими людьми, погіршення стану здоров`я.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і зеперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Незазначення в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції норм Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судової практики Європейського суду з прав людини, Конституційного Суду, Верховного Суду не призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим доводи ОСОБА_1 , що мало місце порушення права на справедливий суд, не заслуговують на увагу.

Згідно із ч.1 ст.76, ст.89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надані позивачем докази суд першої інстанції визнав належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність причинного зв`язку протиправних дій відповідача і завданої шкоди.

Відсутність конкретного посилання суду на довідку МСЕК від 01.12.2010 року, довідку про лікування ОСОБА_1 у 2019 і 2020 роках не свідчить про те, що вони не були враховані судом при визначенні розміру моральної шкоди.

При цьому позивачем не надано доказів, що його стан здоров`я погіршився саме внаслідок протиправних дій Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, враховуючи також те, що згідно з довідкою МСЕК третю групу інвалідності ОСОБА_1 було встановлено у 2010 році.

Посилання позивача на рішення Деснянського і Новозаводського районних судів м.Чернігова, постанови Апеляційного суду м.Києва і Чернігівського апеляційного суду, якими було визначено розміри моральної шкоди 50 000 грн, 40 000 грн, 30 000 грн, а також було збільшено розміри моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки чинним законодавством не передбачено обов`язок враховувати висновки місцевих і апеляційних судів.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про неможливість врахування практики Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 5 грудня 2018 року №210/5258/16-ц, як на цьому наполягає ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, оскільки предметом позову у вказаній справі є відшкодування моральної шкоди потерпілому від нещасного випадку на виробництві, тобто обставини вказаної справи не є аналогічними обставинам у даній справі.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2020 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: 14013, м.Чернігів, вул.Гетьмана Полуботка, 68, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн».

Виключити з мотивувальної частини рішення суду абзац 13 наступного змісту: «Таким чином, судові рішення по справі №620/1918/19 не виконані і відновлення порушеного права не відбулось».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: