1Справа № 335/9194/20 2/335/590/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Геєць Ю.В., за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОСТОЗАЙМ про визнання недійним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ „ПРОСТОЗАЙМ про визнання недійним кредитного договору.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з січня 2020 року на його адресу почали приходити листи від ТОВ „ПРОСТОЗАЙМ з повідомленням того, що між ОСОБА_2 та ТОВ „ПРОСТОЗАЙМ було укладено договір від 20.10.2019 року, щодо отримання коштів у кредит. Після спілкування з менеджером даної установи, стало відомо, що договір укладено на втрачений паспорт громадянина України позивача.

Позивач посилаючись на те, що в договорі від 20.10.2019 року відсутній його підпис, договір він особисто не укладав, довіреності на укладення договору не надавав та кошти по ньому не отримував, відтак просить визнати договір недійсним.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.

16.11.2020 року на адресу суду від відповідача надійшла заява про визнання позову, згідно до якої, відповідач провів внутрішню перевірку укладання кредитного договору та прийшов до висновку, що вказані в позовній заяві обставини відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 26.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі, витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію кредитного договору № 815 від 20.10.2019 року, завірені належним чином копії документів, що були пред`явлені для підписання договору № 815 від 20.10.2019 року в Товариством з обмеженою відповідальністю „Простозайм.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.10.2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю „ПРОСТОЗАЙМ укладено кредитний договір № 815.

Під час укладення кредитного договору № 815 від 20.10.2019 року, Товариству з обмеженою відповідальністю „ПРОСТОЗАЙМ пред`явлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області від 29.07.2014 року, відомості про який внесено в даний кредитний договір.

Відповідно до довідки виданої Смілянським відділом поліції ГУНП в Черкаській області № 21722 від 09.12.2019 року на ім`я ОСОБА_1 про те, що він дійсно звертався в Смілянський ВП ГУНП в Черкаській області по факту втрати паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , НОМЕР_1 . Дана заява зареєстрована в ЖЄО Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області за № 5317 від 02.06.2017 року.

Смілянським районним відділом Управління Державної міграції служби України в Черкаської області ОСОБА_1 видана довідка, про те що, він дійсно звертався 01.09.2017 року до Смілянського РВ УДМС України в Черкаській області із заявою про втрату свого паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області, 29.07.2014 року та 06.09.2017 року документований новим паспортним документом у вигляді ІД- картки НОМЕР_2 , код підрозділу 7126. На підставі заяви про втрату паспорта громадянина України ОСОБА_1 паспортний документ серії НОМЕР_1 із 01.09.2017 року визнано недійсним.

08.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001975, внесено відомості про те, що 19.10.2019 року невстановлена особа, перебуваючи в м. Сміла Черкаської області, використовуючи втрачений паспорт ОСОБА_1 відкрила картку в Акцент-Банк, на яку в подальшому шахрайським шляхом оформлювала кредити в різних онлайн кредитних установах.

Таким чином, невстановлена особа, використовуючи втрачений паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 виданий Смілянським РВ УДМС України в Черкаській області від 29.07.2014 року, який визнано недійсним, уклала з ТОВ „ПРОСТОЗАЙМ кредитний договір № 815 від 20.10.2019 року.

Відповідач викладені в позовній заяві обставини не спростував, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною /сторонами/. Тобто підпис підтверджує наміри учасників правочину та має забезпечити їх дентифікацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК У країни підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що є одним із головних елементів угоди і правочину).

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони с вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв лілового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) зазначені на розсуд сторін і породжені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року, «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (надалі - Постанова Пленуму Верховного Суду України №9), при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди, залежно від предмета і підстав позову, повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9, судам відповідно до статті 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом, та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може буги визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до п. 5,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9, якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи.

Приймаючи до уваги наведені вище мотиви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що ОСОБА_1 не мав волевиявлення щодо укладення кредитного договору № 815 від 20.10.2019 року, відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд згідно з ст. 141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 50 % понесених ним судових витрат по сплаті судового збору в сумі 420,40 грн., а іншу частину 50 % судового збору сплаченого при поданні позову, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернути позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 233, 247, 263-265, 280, 281, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „ПРОСТОЗАЙМ про визнання недійним кредитного договору задовольнити.

Визнати недійсним, з моменту укладення, кредитний договір № 815 від 20.10.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю „ПРОСТОЗАЙМ та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю „ПРОСТОЗАЙМ (, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39-А, офіс 27) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 50 % сплаченого ним судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до квитанції № 1 від 21.10.2020 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах цивільної справи провадження № 335/9194/20, у розмірі 420 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Суддя Ю.В.Геєць