Справа № 308/8628/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д,, Бисаги Т.Ю.

за участі секретаря Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року (головуючий суддя Данко В.Й.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю

в с т а н о в и в :

В липні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позов, у якому просила визнати за нею право власності на 4/5 квартири АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що мати позивачки ОСОБА_3 була прийнята членом Житлово-будівельного кооперативу «ТРИАДА». 06 червня 1991 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Ужгорода, на підставі рішення загальних зборів Житлово будівельного кооперативу «ТРИАДА», затвердженого рішенням виконавчого комітету №115 від 29.05.1991. Їй, як члену кооперативу та членам її сім`ї: чоловіку ОСОБА_4 , з яким вона уклала шлюб 23.02.1990, та доньці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий ордер серії ЖК № 002272 на право зайняття житлового приміщення жилою площею 27,19 кв.м., що складається з двох кімнат за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2014, індексний номер 23342915, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 23 червня 2014 року право власності на квартиру в АДРЕСА_2 на праві приватної власності в цілому було зареєстровано за ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.2016. Згідно заповіту, складеного 18.12.2015, посвідченого державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-237, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті всю належну їй на праві приватної власності частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 , заповіла дочці ОСОБА_1 .

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 за результатами розгляду цивільної справи № 308/11781/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності встановлено, що згідно книги обліку членів кооперативу ЖБК «ТРИАДА» загальна сума сплати за квартиру складає 10760,00 рублів, внесені ОСОБА_6 3278,00 рублів особистих коштів складають 30% (3/10) від загальної вартості, а інша частина квартири є спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 (крім частки у квартирі, яка є особистим майном померлої ОСОБА_3 ) фактично ще претендує, як спадкоємець за померлою матір`ю ОСОБА_3 , і на її частку у спільному майні подружжя, однак така частка (в тому числі її розмір) не була предметом позову у даній справі.

Позивач зазначає, що у задоволенні даного позову було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

Вказує, що після розгляду цивільної справи № 308/11781/16-ц ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровки М.В. із заявою видати їй Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру в АДРЕСА_2 , до якої було долучено постанову Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019, в якій встановлено, що 30% квартири є особистим майном потерпілої, а не спільною сумісною власністю. Однак, державним нотаріусом було ОСОБА_7 постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 449/02-31 від 04.06.2019 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що ОСОБА_1 має право на спадщину за заповітом на Ѕ частку спільного майна, тобто без врахування 30% квартири, яка є особистим майном померлої згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 року справі № 308/11781/16-ц.

Позивачка ОСОБА_1 вважала, що має право на 4/5 (80%) квартири, яка розташована в АДРЕСА_2 , з яких 1/2 (50%), як частку померлої ОСОБА_3 у спільному майні подружжя та 3/10 (30 %) квартири як особистої приватної власності, тому просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визначити за нею право власності на 4/5 квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивачки про встановлення факту збільшення частки ОСОБА_3 у спільному сумісному майні постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019 не може бути допустимим та належним доказом у справі, оскільки в даній справі суд не вирішував питання про визначення частки майна померлої. Відтак суд не вправі визнати право власності на частку майна за спадкоємцем без попереднього визначення на момент смерті частки померлого у такому спільному майні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року, а позов задовольнити повністю. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неправомірно відхилив обставини, встановлені постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.01.2019, щодо наявності особистої приватної власності померлої ОСОБА_3 на частку у квартирі. Заперечує висновок місцевого суду про необхідність попереднього визначення частки майна за померлим. Оскільки в такому разі буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Відповідач в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи бу повідомлений належним чином (а.с. 102-104). Колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2014, індексний номер 23342915, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 23 червня 2014 року право власності на квартиру в АДРЕСА_2 на праві приватної власності в цілому зареєстровано за ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.05.2016.

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 .

Згідно заповіту, складеного 18.12.2015, посвідченого державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №1-237, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті всю належну їй на праві приватної власності частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_2 , заповіла дочці ОСОБА_1 (а.с.66).

Позов та апеляційну скаргу позивачки обґрунтовано тим, що оскільки немає визначених часток в спадковому майні, вона не може зареєструвати за собою право власності на частину квартири. Вказане підтверджується постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 20-22).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої ужгородської державної нотаріальної контори Митровки В.М. від 04.06.2019 (а.с.20-22) вбачається, що підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всю, належну на праві приватної власності ОСОБА_3 , квартиру було наявність заяви чоловіка померлої - ОСОБА_2 - про прийняття спадщини за дружиною та видачі йому свідоцтва про право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

За вказаних обставин нотаріус зазначив, що може видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спільного майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, у листопаді 2016 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 3/10 частини квартири АДРЕСА_3 .

Свої вимоги обґрунтувала тим, що частина квартири належала її матері на праві особистої власності, адже 30% за квартиру було сплачено ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ) до укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 .

У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 3/10 квартири АДРЕСА_3 .

За результатами розгляду вказано справи (№ 308/11781/16-ц), судами першої та апеляційної інстанції у задоволенні позову було відмовлено. Проте постановою Закарпатського апеляційного суду від 17 січня 2019 року (а.с. 15-18) було змінено мотивувальну частину зазначеного рішення місцевого суду, ухваленого у справі. Апеляційним судом було встановлено, що мамою позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_9 було сплачено перші та вступні внески за квартиру в розмірі 3228 рублів та 50 рублів, відповідно, до реєстрації нею шлюбу з ОСОБА_2 , які склали 30% (3/10) від загальної вартості внесених за квартиру коштів, а відтак є її особистим майном і на цю суму може бути збільшена частка в паєнагромадженні.

Інша частина квартири 7/10 - є спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 (крім частки у квартирі, яка є особистим майном померлої ОСОБА_3 ) має право, як спадкоємець за померлою матір`ю ОСОБА_3 , і на її частку у спільному майні подружжя. Проте така частка не була предметом позову у справі № 308/11781/16-ц.

Також у справі № 308/11781/16-ц було встановлено, що згідно матеріалів спадкової справи №130/2016, заведеної за померлою ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину.

При цьому визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як зазначалось вище, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровки В.М. від 04.06.2019 (а.с.20-22) було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всю, належну на праві приватної власності ОСОБА_3 , квартиру.

У клопотанні про приєднання доказів апелянт додала до матеріалів справи копію заяви про видачу свідоцтва про спадщину від 14.12.2020 та копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.04.2021. У заяві від 14.12.2020 позивач, посилаючись на обставини, встановлені постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.02.2019, просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 13/20 частки у квартирі АДРЕСА_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Митровки В.М. від 02.04.2021 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.02.2019 було відмовлено ОСОБА_1 у визнанні за нею права власності на 3/10 частки у вказаній квартирі.

Зважаючи на обставини, встановлені постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.02.2019, колегія зазначає наступне.

Частка ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3 , яка була її особистою власністю, складала 3/10 (або 6/20). Інша частина квартири 7/10 (або 14/20) - є спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 . Відтак, частка ОСОБА_3 у вказаній квартирі, яка належала їй на праві спільної сумісної власності, становила 7/20. Отже, спадкоємиця ОСОБА_1 має право на спадкування за померлою матір`ю ОСОБА_3 13/20 частки у квартирі АДРЕСА_3 .

Оскільки у справі № 308/11781/16-ц позивачка не зверталася з позовом про визнання за нею права власності на 13/20 частини квартири, а лише 3/10, тому, з метою недопущення порушення права особи на всю, належну ОСОБА_1 , частину спадкового майна, в задоволенні позову було відмовлено.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалено з неправильним застосуванні норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У вимогах позовної заяви ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 4/5 квартири АДРЕСА_3 , тобто на 16/20 частки.

Однак, враховуючи те, що ОСОБА_3 належало 13/20 частки у квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом набула право власності саме на 13/20 частки у вказаній квартирі.

Зважаючи на викладене, рішення місцевого суду слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3,4 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Платіжними дорученнями підтверджується сплата позивачкою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, що в сумі складає 3581,09 грн (а.с.10,76). Оскільки позов позивачки ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а саме на 81,25 % то на ї корись із відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 2909,7 грн судових витрат позивачки.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.376, ст. 381-384 ЦПК України апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 жовтня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 13/20 частки у квартирі АДРЕСА_3 , у порядку спадкування за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 2909,7 грн у відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуюча:

Судді: