СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15165/21

пр. № 2-о/759/1268/21

16 липня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Бабич Н.Д.,

при секретарі Ковалевській Е.А.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Лященко А.М.,

представника заявника за довіреністю Єрмілова С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

встановив:

08.07.2021 ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначає, що заінтересована особа ОСОБА_2 є її бувшою невісткою, старший син ОСОБА_3 перебував з нею у шлюбі з 16.01.1982 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2019 шлюб між ними розірвано.

З самого початку розлучення та до цього часу ОСОБА_2 чинить психічне та економічне насильство відносно свого колишнього чоловіка та зявниці - ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проте, проживати зараз там боїться, оскільки ОСОБА_2 чинить їй перешкоди, залякує та погрожує розправою.

Вказана квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є єдиним можливим місцем її проживання.

За захистом своїх прав заявник звернулася до суду з цією заявою.

09.07.2021 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва було залишено заяву ОСОБА_1 без руху з наданням строку для усунення недоліків шляхом подання уточненої заяви про видачу обмежувалього припису (а.с.60-62).

14.07.2021 року заявницею було подано уточнену заяву про видачу обмежувального припису разом з підтверджуючими документами вчинення домашнього насильства (а.с.68-79).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14.07.2021 відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду (а.с.145).

В судовому засіданні заявник та його представники заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених в заяві.

Зацікавлена особа належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення заявника та її представників, допитавши свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази, які знаходяться у справі, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є бувшою свекрухою ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 , син заявниці, та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.01.1982 по 16.03.2021 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.11.2020, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 16.03.2020, шлюб між сторонами розірвано (а.с.95-100).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 19 травня 2021 року у справі №367/2064/21 заяву ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 задоволено, та встановлено обмежувальний припис стосовно останньої строком на 6 місяців, яким визначено такі заходи тимчасового обмеження: заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , або в іншому місці де б не проживав останній (а.с.101-105).

ОСОБА_2 погрожувала фізичною розправою заявниці, ОСОБА_1 та її сину, ОСОБА_3 , що підтверджується Актом співбесіди та отримання пояснень адвокатом Бондиком В.А. від 06.06.2020 року, та поданою заявою до Святошинського УП ГУНП в м. Києві при вчинення кримінального правопорушення від 06.06.2020 року (а.с.111-114).

03.12.2020 року залякування з боку ОСОБА_2 відбулися через її представника, що підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку №87519, довідкою начальника сектору спеціальної поліції №148/28 від 22.12.2020 р. та поданою до Святошинського управління поліції ГУНП в м. Києві заявою про кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України від 16.12.2020р. (а.с.106-108).

ОСОБА_2 намагалася взламати двері до квартири, в котрій проживає заявниця 06.04.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , коли останньої не було вдома. Сусідка викликала працівників Святошинського УП ГУНП в м. Києві, підтвердженням чого є талон-повідомлення єдиного обліку №21814 від 06.04.2021 (а.с.109).

20 квітня 2021 року ОСОБА_2 замінила замки в квартирі, в котрій зареєстрована та проживає заявниця, підтвердженням чого є талон-повідомлення єдиного обліку №25211 від 20.04.2021 (а.с.110).

У зв`язку з цим за захистом своїх прав ОСОБА_1 змушена була звернутися до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення її до квартири (справа № 759/13062/21). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 було відкрито провадження у даній справі (а.с.121-124).

13 квітня 2021 року ОСОБА_1 знову звернулася до Святошинського управління поліції ГУНП в м. Києві з заявою про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 126-1, 129, 190 та 356 КК України з боку ОСОБА_2 (а.с.115-116). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.04.2021 №759/8120/21 зобов`язано орган досудового слідства Святошинського УП ГУНП в м. Києві внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення, поданого 13.04.201 року адвокатом Бондиком В.А., який діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та надати витяг (а.с.117-118).

За даним фактом Святошинським УП ГУНП в м. Києві внесені відомості до ЄРДР за № 0001147 від 02.06.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

20.04.2021 року ОСОБА_2 замінила замки в квартирі, в котрій проживає заявниця, коли останньої не було вдома, підтвердженням чого є талон-повідомлення єдиного обліку №25211 від 20.04.2021 (а.с.110).

ОСОБА_1 є інвалідом першої групи з 01.09.2020 безстроково та потребує сторонньої допомоги (а.с. 86-87). З 16.06.2021 по 02.07.2021 ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні у Київській клінічній лікарні №5, відділенні неврології, підтвердженням чого є виписка з історії хвороби від 02.07.2021 та медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_1 (а.с.130-140).

13.07.2021 року ОСОБА_1 знову звернулася до Святошинського УП ГУНП в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушеня, передбаченого ст. 126-1 КК України за фактом вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 (а.с.142-144).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердженням чого є довідка про реєстрацію місця проживання особи (а.с.146). Іншого можливого місця проживання в заявниці немає. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.141).

Свідок ОСОБА_4 повідомив про телефонні дзвінки ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з погрозами та залякуванням протягом значного періоду часу, а також спроби ОСОБА_2 проникнути до квартири, в котрій проживає ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виселення заявниці.

Свідок ОСОБА_5 також повідомив про телефонні дзінки ОСОБА_2 з погрозами вбивства, про погіршення стану здоров"я ОСОБА_1 після них, про стрес та переживання, які переносить ОСОБА_1 , у зв`язку з постійними погрозами та залякуванням з боку невістки ОСОБА_2 .

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Згідно з ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ст. 350-3 ЦПК України визначено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно ст. 350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено п.3, 6, 7, 8 та 14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Приписами частин 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ч.1, 2 ст. 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

В свою чергу, як унормовано ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, згідно зі ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Підсумовуючи викладене, оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв`язку між собою, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і тому підлягає задоволенню у спосіб, який просить заявник, а, отже, є необхідність в ухваленні судового рішення про видачу обмежувального припису шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до приписів п.10 ч.1 ст. 430 ЦПК України допусити негайне виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 263, 264, 265, 350-1-350-8, п.10 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців, яким визначити такі заходи тимчасового обмеження:

заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та в будь-якому іншому місці, де б не проживала остання;

заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ;

заборонити ОСОБА_2 вести телефонні розмови, переговори з постраждалою ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

заборонити ОСОБА_2 розшукувати особисто або через третіх осіб ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Про видачу обмежувального припису повідомити Святошинське УП ГУНП у м.Києві - для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також Святошинську районну у м.Києві державну адміністрацію.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Зазначити дані учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Бабич Н.Д.