Справа № 589/4218/16-ц
Провадження № 2/589/10/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Ніколаєнко В.В.,

представника позивача: Безрукова В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пожежі,-

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пожежі. В обґрунтування позову посилається на те, що внаслідок пожежі у будинку відповідача були пошкоджені і її господарські споруди, зокрема гараж. За переконанням позивача, оскільки пожежа, що мала місце 25.09.2016р., сталася з вини відповідача, останній має відшкодувати їй завдану майнову шкоду в розмірі 50000 грн.

В свою чергу відповідач надав до суду заперечення проти позову, за змістом яких вважав позов безпідставним, з огляду на відсутність причинного зв`язку між його діями та наслідками, що настали у вигляді заподіяння позивачу майнової шкоди, більш того розмір такої взагалі не підтверджений доказами. Акцентує увагу суду на тому, що причина пожежі не була встановлена, а та, що зазначена в акті є лише ймовірною та не може бути безумовною підставою для виникнення у нього обов`язку з відшкодування шкоди. Крім того, при ухваленні рішення у цій справі просив врахувати його матеріальний стан, а також те, що він є особою, що евакуйована із зони відчуження у 1986 році та має дитину, яка за станом свого здоров`я потребує постійного медикаментозного лікування та оздоровлення, а тому стягнення з нього заявленого розміру шкоди поставить його у скрутне матеріальне становище.

Ухвалою суду від 03.07.2017р. справа прийнята до провадження даним складом суду.

20.06.2018р. відповідач звернувся до суду з відзивом на позов, за змістом якого, крім доводів викладених у запереченнях, поданих раніше, додатково пояснив, що між його будівлею та гаражем позивача на території її домоволодіння була зведена прибудова-навіс з порушенням норм пожежної безпеки, в якій зберігались дрова, старі віконні рами та інше. За переконанням відповідача, саме те, що прибудова, яка межувала з гаражем позивача, була розташована впритул до спільного забору, а також, те, що така прибудова була захаращена речами та матеріалами, безпосередньо вплинуло на інтенсивність пожежі та швидкість її розповсюдження. Також зауважував про відсутність технічного висновку про причину виникнення пожежі та належних доказів на підтвердження розміру заявленої позивачем шкоди саме в сумі 50000 грн.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав, викладених у ньому.

Відповідач проти позову заперечував, в обґрунтування такої своєї позиції посилався на доводи, викладені за змістом його заяв по суті справи.

Суд, заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (з надвірними будівлями) та земельної ділянки, на якій цей будинок розташований. Вказана обставина підтверджується копіями договорів купівлі-продажу будинку від 05.05.2000р. та земельної ділянки від 28.04.1999р. /т.с. 1 а.с. 38-39, 40-41/.

В свою чергу, позивач є власником сусіднього будинку АДРЕСА_1 з відповідними надвірними спорудами, серед яких є і гараж, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину № 2690 від 23.10.2000р., № 1926 від 15.11.1996р. та №1928 від 15.11.1996р. /т.с. 1 а.с. 5-7/.

У відповідності до акту про пожежу від 25.09.2016 р., складеного комісією у складі: слідчого Шосткинського ВП ГУНП України у Сумській області Дудка Я.С.; головного інспектора Шосткинського МРВ УДСНС України у Сумській області Дощинського В.В. з участю власників пошкодженого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , о 16 год. 10 хв. в АДРЕСА_1 , сталася пожежа, внаслідок якої пошкоджено дах житлового будинку, особисті речі та майно, гараж, господарські споруди, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /т.с. 1 а.с. 4, 30-31/.

Відповідно до Порядку спільних дій органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки України та Міністерства надзвичайних ситуацій України під час проведення огляду місця пожежі, виявлення, припинення, попередження та розслідування кримінальних правопорушень, пов`язаних з пожежами, затвердженого спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства надзвичайних ситуацій України від 30.11.2012 р. № 1106/1377, чинного на час виникнення спірних правовідносин, на посадових осіб ДСНС України покладалося завдання з вжиття заходів у взаємодії з посадовими особами органів (підрозділів) поліції та НДЕКЦ щодо встановлення причин та обставин виникнення пожеж, а також факторів, що призвели до їх виникнення та розвитку.

Акт про пожежу це документ, який засвідчує факт пожежі, що підписується комісією, яка проводить розслідування. Відповідно до акту про пожежу від 25.09.2016р. ймовірною причиною пожежі стало порушення правил протипожежної безпеки при експлуатації пічного опалення /т.с. 1 а.с. 4, 30-31/

Додатковим підтвердженням факту та причини пожежі у будинку АДРЕСА_1 є висновок про результати розгляду матеріалу за повідомленням диспетчера ДПРЧ 4 м. Шостка, складений 29.09.2016р. інспектором Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Муженко О.А. та затверджений начальником Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Гузеєм В.І. /т.с. 1 а.с. 113/, який повністю узгоджується з актом про пожежу.

Як вбачається з його змісту, проведеною перевіркою було встановлено відсутність ознак складу будь-якого кримінального правопорушення. Зокрема в межах перевірки був опитаний за даним фактом ОСОБА_2 , який пояснив, що 25.09.2016р. близько 16 год. 00 хв. він запалив піч у своєму будинку та приблизно через півгодини його дружина помітила чорний дим в кімнаті, в якій знаходиться піч. Вийшовши на вулицю, ОСОБА_2 помітив, що загорілася стіна його будинку та він викликав пожежну службу. За змістом своїх пояснень ОСОБА_2 зазначив, що, на його думку, займання сталося через пічне опалення та з цього приводу жодних претензій ні до кого він не має. Аналогічні пояснення надала й дружина ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Крім зазначеного, факт пожежі у будинку АДРЕСА_1 , в результаті якого пошкоджено і майно, розташоване у сусідньому домоволодінні АДРЕСА_1 , підтверджується також наявними у матеріалах справи відеозаписом /т.с. 1 а.с. 252/, фотознімками /т.с. 1 а.с. 8-10, 46-50/, поясненнями сторін та показами свідків.

Так, свідок ОСОБА_4 (сусідка сторін) пояснила, що о другій половині дня вона почула, як «стріляє» шифер, та побачила, що з даху будинку ОСОБА_2 йде чорний дим. Зазначила, що в першу чергу загорівся дах будинку, потім його стіна зі сторони домоволодіння сусідки ОСОБА_1 , потім почав горіти паркан між цими домоволодіннями, а вже потім гараж позивача. Переймаючись, що вогонь може перекинутись на домоволодіння останньої, свідок одразу ж зателефонувала ОСОБА_1 та повідомила про пожежу у будинку ОСОБА_2 . Приїхала пожежна служба. Гараж ОСОБА_1 зайнявся після 40-50 хвилин після того, як у будинку відповідача розпочалася пожежа, аби його загасити пожежники вибили ворота до домоволодіння, щоб підступитись до нього з іншої сторони. При цьому пояснила, що ОСОБА_1 в цьому будинку постійно не проживала, а приїздила на вихідні.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що проживають неподалік від сторін, також кожен окремо повідомили, що були на місці пожежі безпосередньо після її виникнення. Бачили, що будинок відповідача горів зі сторони домоволодіння позивача, також полум`ям були охоплені деякі господарські споруди (гараж чи сарай) останньої, напрямок вітру був зі сторони домоволодіння ОСОБА_1 в сторону будинку ОСОБА_2 . Свідок ОСОБА_6 зазначив, що коли він прибув, то вередині будинок відповідача ще не горів, горіла права зовнішня сторона будинку та 2-й поверх прибудови. Оскільки він допомагав виносити речі з будинку відповідача, то бачив, що всередині будинку займання не було. В районі димоходу на криші вогня також не було. На його думку, займання виникло ззовні будинка. Однак особисто свідки не бачили осередку виникнення пожежі.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (пожежні), кожен окремо суду повідомили, що на місце пожежі прибуло два пожежні автомобілі, ситуація на місці була складною дмув сильний вітер, пожежа розповсюджувалась в двох напрямках, було сильне задимлення. Горіла стіна будинку відповідача, дах, другий поверх цього будинку, гараж сусіднього домоволодіння (позивача) та суміжний паркан сторін. Свідок ОСОБА_8 зауважив, що найбільша інтенсивність пожежі була зосереджена між будинком відповідача та гаражем позивача, при цьому паркан вже вигорів.

Крім зазначеного, свідок ОСОБА_11 (головний інспектор Шосткинського міськрайонного відділу УДСНС України в Сумській області, який був залучений як спеціаліст в складі слідчої-оперативної групи) додатково пояснив, що займання розпочалося у домоволодінні ОСОБА_2 і поширилось на майно ОСОБА_1 . Він пояснив, що ймовірну причину пожежі, зазначену в акті, було встановлено після опитування сторін, а також на основі інших фактів, зокрема ситуації на місці та виключення після огляду місця події інших можливих причин займання. Також зазначив, що сам ОСОБА_2 вказував на можливість виникнення пожежі від пічного опалення, але точну причину так і не встановлено. Крім того, зазначив про захаращеність протипожежних розривів між спорудами, а саме між парканом і гаражем на території домоволодіння ОСОБА_1 .

Також, допитані свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (водії пожежних автомобілів) показали, що, приїхавши на місце події, вони бачили сильне задимлення, що саме горіло, чи то будинок, чи то господарські споруди, ці свідки не пам`ятають, до осередку пожежі вони не наближались, оскільки були зобов`язані забезпечити безперебійну подачу води, тобто постійно знаходились поряд з пожежними автомобілями.

Свідок ОСОБА_14 (слідчий Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області) пояснив, що прибув на місце події вже коли пожежа була ліквідована, проводив огляд місця події. Подробиць він не пам`ятає, лише зазначив, що оскільки у даному випадку не було виявлено слідів підпалу, то відомості за фактом такої пожежі не вносили до ЄРДР.

З протоколу огляду місця події, проведеного 25.09.2016р. /т.с. 1 а.с. 114/, яким була зафіксована обстановка на місці події після пожежі, зокрема, вбачається, що в будинку відповідача за піччю на штукатурці мається чорна пляма від дії високих температур.

Відеозаписом події, наданим відповідачем, зафіксовано процес ліквідації пожежі. Зокрема, з запису вбачається, що пожежа зосереджена між домоволодіннями сторін, охоплюючи правий бік будинку відповідача, в тому числі його дах та двоповерхову прибудову, спільний паркан, прибудову до гаражу позивача та сам гараж. Будинок та гараж розташовані на досить невеликій відстані декілька метрів. Також видно горіння будинку відповідача в тій його частині, де встановлений димохід. Внаслідок пожежі пошкоджень зазнав будинок відповідача, знищені спільний паркан, гараж позивача та прибудова (навіс) до нього /т.с. 1 а.с. 252/.

За доводами позивача, внаслідок порушення відповідачем правил пожежної безпеки при експлуатації пічного опалення сталося займання у будинку останнього та в подальшому пожежа розповсюдилася та територію її домоволодіння, що призвело до знищення її майна, зокрема гаражу з наявним в ньому майном, тим самим відповідач завдав їй збитків у розмірі 50000 грн.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на недоведеність заподіяння позивачу шкоди, її розміру, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між його поведінкою та наслідками, що настали.

Зважаючи, що предмет спору у цій справі є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пожежі, суд вважає за необхідне звернутися до законодавчих положень, якими врегульовані спірні деліктні зобов`язання.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені частиною першою статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В контексті викладеного, слід зауважити, що для настання деліктної відповідальності за статтею 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини, згідно з якої особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування лише, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факт заподіяння такої шкоди за участю відповідача (у тому числі її розмір), а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Такий розподіл тягаря доведення між сторонами у цій категорії справ підтверджується і незмінною правозастосовною практикою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 01.04.2021р. у справі № 464/5150/16-ц, від 22.04.2020р. у справі № 465/6125/16-ц, від 06.06.2019р. у справі № 286/2210/16-ц, від 06.06.2018р. у справі № 369/2178/16-ц та інших.

Встановлюючи наявність елементів складу цивільного правопорушення у діях відповідача, як підстави для покладення на нього цивільно-правової відповідальності, суд звертає увагу сторін на наступне.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у ст. 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших осіб, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України забезпечення пожежної безпеки покладається на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання.

В розумінні зазначеного кодексу, пожежею є неконтрольований процес знищування або пошкодження вогнем майна, під час якого виникають чинники, небезпечні для істот та навколишнього природного середовища (ст. 1 Кодексу цивільного захисту України).

Як встановлено вище, пожежа виникла на території домоволодіння відповідача і хоча точна причина займання не встановлена: чи-то були конструктивні недоліки пічного оплення, чи-то порушення правил його експулатації, - будь-які інші причини займання, в тому числі і підпал, несправність проводки, тощо, в ході розслідування пожежі були виключені, що підтверджено як показами свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , так і протоколом огляду місця події. Крім того, за результатами розслідування відповідно до акту про пожежу від 25 вересня 2016 року і висновку поліції саме порушення правил протипожежної безпеки при експлуатації пічного опалення названо як ймовірна причина пожежі. У цьому контексті слід зауважити, що на час займання позивача взагалі не було вдома, що підтвердила свідок ОСОБА_15 та відповідач цю обставину не заперечував.

Слід зазначити, що суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в частині пояснень щодо осередку виникнення пожежі та причини такої, оскільки такі висловлювання свідків є лише їхніми припущеннями, наслідками їх суб`єктивної оцінки події. При цьому, жоден із цих свідків не був очевидцем саме займання, а тому їх твердження щодо місця такого оцінюються судом критично.

Відповідач, як власник майна, зобов`язаний був вживати всіх необхідних та обачливих заходів, щоб не створити об`єктивної загрози для оточуючих та не створити ризик пошкодження їх майна, не допустити можливості настання негативних наслідків для оточуючих від користування ним своєю власністю.

Такі заходи є розумно очікуваними від відповідача, оскільки це унеможливило б настання таких негативних наслідків, що мали місце у досліджуваних правовідносинах.

В свою чергу, ОСОБА_2 , попри свої заперечення, в ході розгляду справи з дотриманням вимог ч. 3 ст.12, ст.ст.76, 77, 81 ЦПК України не надав суду будь-яких доказів, що свідчать про відсутність його вини у заподіянні цієї шкоди, не заявляв клопотання призначення судової пожежно-технічної експертизи з метою спростування причини пожежі, зазначеної в акті.

А відтак суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду даної справи позивач належними та допустимими доказами довела існування обставини, з якими закон пов`язує настання деліктної відповідальності відповідача за ст. 1166 ЦК України за заподіяну внаслідок пожежі, що мала місце 25.09.2016р., шкоду.

В свою чергу, визначаючись із розміром суми відшкодування, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження розміру заподіяної шкоди, окрім вже наведених вище доказів, що підтверджують сам факт пожежі, позивач надала висновок експертного дослідження №23/2019 від 06.05.2019р. /т.с. а.с. 219-224/, з якого вбачається, що розмір нанесених збитків, у зв`язку з пошкодженням гаражу, розташованого по АДРЕСА_2 , на момент дослідження складає 41368 грн, а вартість його відновлювального ремонту - 80600 грн.

Слід зазначити, що в межах розгляду цієї справи позивач заявляє до стягнення суму відшкодування в розмірі 50000 грн.

Водночас, суд звертає увагу сторін на положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, відповідно до яких, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

В цьому контексті, суд вважає слушними доводи відповідача щодо порушення позивачем норм протипожежної безпеки (зведення прибудови-навісу до гаражу впритул до спільного забору, а також захаращення цієї прибудови-навісу речами та матеріалами (в тому числі легкозаймистими - дровами, старими віконними рамами та іншим)), що вплинуло на інтенсивність та швидкість розповсюдження вогню з території його домоволодіння на господарські споруди позивача.

Не тільки відповідач, а й позивач, зобов`язана була вживати всіх необхідних та обачливих заходів, щоб не створити ризик пошкодження свого майна.

Так, за наведеними вище приписами ч. 3 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України саме на власника об`єкта нерухомого майна покладається обов`язок забезпечення пожежної безпеки на такому об`єкті.

Загальні вимоги з пожежної безпеки до будівель, споруд різного призначення та прилеглих до них територій, іншого нерухомого майна, встановлюють Правила пожежної безпеки в Україні, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 30.12.2014р. № 1417 (далі Правила).

Ці Правила є обов`язковими для виконання в тому числі і громадянами України.

Так, відповідно до п. 1.1, 1.4 розділу ІІІ Правил (в редакції, чинній на час пожежі) при розміщенні будинків і споруд слід ураховувати вимоги пожежної безпеки, викладені в ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», СНиП ІІ-89-80 «Генеральные планы промышленных предприятий». Протипожежні відстані між будинками, спорудами, відкритими майданчиками для зберігання матеріалів, устаткування забороняється захаращувати, використовувати для складування матеріалів, устаткування, стоянок транспорту, будівництва та встановлення тимчасових будинків і споруд, у тому числі мобільних (інвентарних) будівель, індивідуальних гаражів. Територія об`єктів, ділянок, що межують з житловими будинками, дачними та іншими будинками, протипожежні відстані між будинками, спорудами, майданчиками для зберігання матеріалів, устаткування повинні систематично очищатися від сміття, відходів виробництва, тари, опалого листя, котрі необхідно регулярно видаляти (вивозити) у спеціально відведені місця.

За змістом п. 3.25* державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування 17.04.1992р. №44 (далі ДБН 360-92), які втратили чинність лише в 2018 році, відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм (таблиця 3.2а), але не менше протипожежних норм (таблиця 1 додатка 3.1).

В свою чергу, відповідно до ДБН 360-92 відстані між житловими будинками та господарськими будівлями на двох сусідніх ділянках треба приймати за таблицею 1. При цьому, хоча визначення відстані між об`єктами за цією таблицею й здійснюється виходячи зі ступеню вогнестійкості таких об`єктів, який в ході судового розгляду не встановлений, проте мінімальна відстань визначена цією таблицею становить 6 метрів.

Тобто між житловими будинками та господарськими будівлями на двох сусідніх ділянках мінімальна протипожежна відстань має становити 6 м.

Як вбачається з правовстановлюючих документів позивача /т.с. 1 а.с. 5-7/, прибудова-навіс серед успадкованих позивачем об`єктів за адресою: АДРЕСА_2 , відсутня.

Разом з тим, як чітко вбачається з відеозапису події /т.с. 1 а.с. 252/, чисельних фотокарток домоволодіння позивача до пожежі /т.с. 1 а.с. 148-149/, показів свідка ОСОБА_11 , цей навіс існував, він був розташований саме на території домоволодіння позивача, під ним складувалися дрова, старі віконні рами та інше майно.

Позивачем при спорудженні цієї прибудови-навісу мінімальний протипожежений розрив не дотриманий. Більш того, з наданих суду фотознімків та відеозапису події вбачається, що між забором і гаражем у великій кількості лежали легкозаймисті матеріали, якими була захаращена ця протипожежна відстань.

Вказане підтвердили, зокрема й допитані в судовому засіданні свідки.

Так, свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в ході їх допитів зазначили, що між будинком відповідача та гаражем позивача майже не було проміжку та вони виглядали як одне ціле. Навіс зі сторони гаража ОСОБА_1 «лежав» на спільному паркані сторін. Також свідок ОСОБА_7 повідомив, що з гаражу ОСОБА_1 витягали різний «мотлох», а під прилеглим до нього навісом лежали дерев`яні колоди.

Таким чином судом встановлено, що розповсюдженню вогню на територію домоволодіння позивача сприяло порушення останньою вимог пожежної безпеки як внаслідок недотримання позивачем мінімальних відстаней між об`єктами (зведення прибудови-навісу впритул до власного гаражу (з одного боку) та спільного забору сторін (з іншого)), так і захаращення таких відстаней легкозаймистими предметами.

Груба необережність позивача створила у даному випадку передумови для розповсюдження пожежі, наслідкам якої можливо було б певною мірою запобігти у випадку дотримання позивачем вказаних Правил, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, тягне за собою, необхідність зменшення розміру відшкодування.

Також, за приписами ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Так, судом встановлено, що відповідач є особою, що евакуйована із зони відчуження у 1986 році /т.с. 1 а.с. 32/, працює в ПАТ «Сумигаз» слюсарем, де за період з січня 2016 року по жовтень 2016 року отримав дохід у розмірі 31889 грн 26 коп. /а.с. 37/, що складає близько 3000 грн. на місяць, наразі його дохід становить близько 5000 грн., має доньку ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка страждає бронхіальною астмою, у зв`язку з чим потребує медикаментозного лікування та оздоровлення /т.с. 1 а.с. 33, 34/. Крім того, внаслідок цієї ж пожежі відповідач також зазнав збитків - був істотно пошкоджений його житловий будинок, що є його єдиним житлом. Відповідач самостійно відновлював своє житло, при цьому через недостатність коштів був змушений брати грошову позику /т.с. 1 а.с. 35/.

Вказане матеріальне становище відповідача також враховується судом при визначенні розміру шкоди.

Підсумовуючи викладене, зважаючин на доведення вини відповідача у заподіянні шкоди та грубу необережність позивача, що створило у даному випадку передумови для розповсюдження пожежі на її майно, беручи до уваги майнове становище відповідача, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково, а саме в розмірі 30000 грн.

Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 / матеріальну шкоду в розмірі 30000 грн 00 коп. /тридцять тисяч грн. 00 коп./, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 330 грн 73 коп. /триста тридцять грн 73 коп./

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14.07.2021р.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова