Справа № 755/1767/21
Провадження № 2/755/1551/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 07.11.2012 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2989; неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 .. ОСОБА_4 залишити проживати з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 183 СК України, встановити обов`язок позивача сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі однієї третини заробітку (доходу) позивача, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Аліменти повинні бути сплачені позивачем не пізніше 30 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на рахунок відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 141 та ч.2 і 3 ст. 157 СК України, встановити право позивача спілкуватися з дітьми за їх бажанням, брати участь у їх вихованні і особистому спілкуванні з ними, а саме: позивач має право проводити з дітьми 5 годин, тричі на тиждень, за місцем проживання дітей, позивач має право проводити з дітьми вихідні дні (суботу та неділю) за місцем свого проживання, позивач має право проводити з дітьми один тиждень під час зимових канікул та один місяць під час літніх канікул за місцем свого проживання.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 07.11.2012 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що протягом останніх років відносини з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння, сторони втратили почуття любові один до одного. Фактично подружні відносини припинились між позивачем та відповідачем за вісім місяців до подання позову, з цього ж часу подружжя проживає окремо один від одного. Спір про поділ майна у сторін відсутній.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2021 року відкрито провадження у цій цивільній справі та її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Відповідач копію ухвали суду від 04.02.2021 року разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами отримала 05.02.2021 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Ухвалою суду від 16.04.2021 року надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на примирення терміном у три місяці, до 16.07.2021 року; провадження у справі зупинено до визначеного судом строку для примирення та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 19.07.2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути без його участі, зазначив, що після надання строку для примирення не відбулося, на розірванні шлюбу наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, суд про причини неявки не повідомила.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 07 листопада 2012 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2989.

Сторони від шлюбу мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

У відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно із положеннями ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, проживають окремо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення між ними не відбудеться. Строк, що надавався судом подружжю на примирення бажаних результатів на дав.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б його інтересам, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо інших вимог позивача, то суд зазначає наступне.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

За вимог ч. ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

За приписами ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З наведеного вбачається, що право на звернення до суду про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дитина. В даному ж випадку, діти проживають з відповідачем у справі, у зв`язку з чим позивач не має права на звернення до суду з вимогами про встановлення розмірі аліментів, оскільки таке право виключно належить тому з батьків з ким проживає дитина.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про залишення неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживати з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановлення права позивача спілкуватися з дітьми за їх бажанням, брати участь у їх вихованні і особистому спілкуванні з ними, а саме: позивач має право проводити з дітьми 5 годин, тричі на тиждень, за місцем проживання дітей, позивач має право проводити з дітьми вихідні дні (суботу та неділю) за місцем свого проживання, позивач має право проводити з дітьми один тиждень під час зимових канікул та один місяць під час літніх канікул за місцем свого проживання, оскільки не відповідають способам захисту визначених сімейним законодавством, зокрема визначеними і ст. ст. 157-161 СК України, так як між батьками відсутній спір про визначення місця проживання дітей, участі того з батьків, хто проживає окремо від дітей, у їх вихованні, утриманні, зустрічі з дітьми. Позивачем же не надано жодного доказу в обґрунтування таких позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 36, 51, 104, 105, 112, 114 СК України ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 263, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.11.2012 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2989 - розірвати.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: