СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16134/19

пр. № 2/759/429/21

07 липня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Заставнюк А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення частки зі спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права особистої приватної власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду з урахуванням збільшених позовних вимог з позовом до ОСОБА_3 в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 14.03.2007р. до 22.02.2008р.; виділити та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 97,40 кв.м., житлова площа 53,30 кв.м, що складається з трьох кімнат та за ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаної квартири.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що він є інвалідом другої групи у зв`язку з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС. З 23.02.2008р. позивач перебуває з відповідачем у шлюбі. Під час шлюбу була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Право власності відповідача на вказану квартиру було оформлено на підставі договору купівлі- продажу від 09.12.2009р. Зазначена квартира була придбана за грошові кошти, які позивач особисто заробив ще до шлюбу з відповідачем, але за її проханням право власності на квартиру було оформлено на відповідача. Починаючи з 2016р. відносини з відповідачем погіршилися, порозуміння у сімейних відносинах відсутнє, постійно виникають сварки та конфлікти. У липні 2019р. ОСОБА_1 побачив, що з місця у квартирі, де зберігаються документи, зникли правовстановлюючі документи на квартиру, особисті документи. На пропозицію через нотаріуса оформити право власності на частину квартири ОСОБА_3 не погоджується. Іншого житла, крім зазначеної квартири, в нього немає.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 09.09.2019р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.11.2019 протокольною ухвалою суду було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_3 .

Ухвалою Святошинського районного суду від 06.11.2019р. здійснено перехід з розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення частки зі спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 2/3 частини квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права особистої приватної власності на квартиру з спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

04.11.2019р. ОСОБА_3 подала зустрічнй позов в якому просить здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 58/75 часини у вказаній квартирі та визнати за ОСОБА_1 право власності на 17/75 частини квартири.

Ухвалою суду від 24.11.2020р. закрито підготовче судове засідання у вказаній справі.

В обгрунтування зустрічного позову посилалася на те, що 14.10.2009р. під час перебування у шлюбі нею було укладено попередній інвестиційний договір на будівництво ТОВ «ДБК» за № 15, об`єктом інвестування якого, у відповідності до п.1.1.6 та 3.2 попереднього договору був буд. АДРЕСА_1 . 09.12.2009р. нею був підписаний з ТОВ «КБК» основний договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .У зв`язку з тим, що для оплати по інвестиційному договору № 15 від 14.10.2009р. для придбання квартири не вистачало коштів подружжя, ОСОБА_3 була продана власна квартира, яка належала їй на праві 100% приватної власності, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_3 . Від продажу вказаної квартири отримала грошові кошти в сумі 384 000,00 грн.: 22.10.2009р. в сумі 15 980,00 грн. , 30.10.2009р. отримала 368 020,00 грн. Таким чином ОСОБА_3 були використані власні грошові кошти в сумі 289 980,00 грн. на оплату за квартиру по інвестиційному договору № 15 від 14.10.2009р. Залишок власних грошових коштів від продажу квартири АДРЕСА_3 в сумі 94 020, 00 грн. подружжя використало на ремонт придбаної квратири. Загальна вартість придбаної квартири 906 000,00 грн. - 100%.Отже частка особистої приватної власності в квартирі ОСОБА_3 складає 32 % (32/100) із розрахунку 289 980,00 грн./906 000,00 х100) або 8/25. Відповідно частка сумісної власності подружжя в квартирі складає 68 % (68/100) (із розрахунку 100%-32%), або 17/25. Таким чином підлягає загалом поділу частка сумісної власності подружжя у квартирі у розмірі 68/100, або 17/25. Починаючи з 2016р. стосунки сторін погіршилися у присутності неповнолітнього сина стали часто виникати безпідставні сварки під час яких ОСОБА_1 ображав ОСОБА_3 нецензурними словами та погрожував залишити її з сином без даху над головою та наголошував, що все майно належить йому. Просить врахувати відійти від рівності часток, здійснити поділ спільного майна подружжя з врахування потреб дитини, яка постійно проживає з позивачкою за зустрічним позовом.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач та представник відповідача просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позивачем не надано жодного доказу, що нібито ним були використані його власні грошові кошти на придбання квартири, яка була оформлена на відповідача під час перебування сторін у шлюбі. Позивач жодного разу не звертався до відповідача з проханням вирішити питання виділу, чи поділу квартири у досудовому порядку шляхом посвідчення у нотаріуса договору про поділ спільного майна або про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Мухою О.О. подано відзив на зустрічний позов в якому вказано, що згідно документів долучених до зустрічного позову, перша та значно більша частина грошових коштів у розмірі 632 000,00 грн за покупну спірної квратири, загальна вартість якої складає 906 000,00 грн, була внесена ОСОБА_3 23.10.2009р., а продаж нею квартири АДРЕСА_3 був здійснений лише 30.10.2009р. При цьому відсутні докази того, що гроші на покупку спірної квартири були взяті саме з грошей отриманих від продажу квартири АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 у зустрічному позові зазначає, що ОСОБА_1 не приймає участі в матеріальному забезпеченні сина ОСОБА_5 , однак він періодично-постійно перераховував грошові кошти на власну картку сина,яка була відкрита на його ім`я.

ОСОБА_3 було подано письмові пояснення щодо відзиву за зустрічним позовом та відповідь позивача за зустрічним позовом на відзив відповідача за зустрічним позовом в якому пояснила, що події продажу квартири та придбання спільної квартири з відповідачем тісно взаємопов`язані в часі та мають взаємний зв`язок. А після подання позивачем зустрічного позову, відповідач здійснив побиття позивача та її матері на очах у сина. З приводу побиття позивачки та її матері було відкрито кримінальне провадження № 0001606 , яке внесено до ЄРДР 12.03.2020р.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

23.02.2008р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м.Києва було зареєстровано шлюб/а.с.9/. Від шлюбу мають сина- ОСОБА_5 /а.с.10/.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.12.2009р. ОСОБА_3 було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.11-15/.

Відповідно до п. 7.4 договору купівлі-продажу згідно статтей 60,63,65,74, 177 СК України згода на придбання надана чоловіком покупця - ОСОБА_1 оформлена 09.12.2009р. Руденко В.О. -приватним нотаріусом КМНО за р. № 5736.

Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України).

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

У відповідності до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовним висог ОСОБА_1 та визнання за ним, та за ОСОБА_3 по 1/2 частині квартири за адресою: АДРЕСА_1

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 , суд дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, встановив наступне.

14.10.2009р. між ОСОБА_3 та ТОВ «ДБК» було укладено інвестиційний договір № 15 /а.с.51-57/.

Відповідно до п. 1.1.6 вказаного договору об`єкт інвестування -відповідно до проектно-кошторисної документації житлове приміщення (квартира) у будинку АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 23.10.2009р. ОСОБА_3 було внесено часткову оплату у розмірі 632 000,00 грн. за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору № 15 від 14.10.2009/а.с.59/.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 30.10.2009р. ОСОБА_3 було внесено часткову оплату у розмірі 92 800,00 грн. за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору № 15 від 14.10.2009/а.с.58/.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 07.12.2009р. ОСОБА_3 було внесено оплату у розмірі 181 200,00 грн. за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору № 15 від 14.10.2009/а.с.59/.

Судом встановлено, що під час шлюбу 09.12.2009 р. було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 /а.с.89-97/.

10.01.2008р. ОСОБА_3 було приватизовано квартиру АДРЕСА_1 /а.с.66/.

30.10.2009р. відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_3 вказану квартиру продала./а.с.68/.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім`ї.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Дана норма кореспондується із роз`ясненнями, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 сі. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжів враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). |

Позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3 як на підставу збільшення розміру частки в майні посилається на те, що дитина проживає постійно з нею та на її утриманні, психоемоційний стан дитини, а саме страху дитини перед батьком, необхідністю мати свій простір, де б син міг бути на одинці та уникати періодичних сварок батька, відсутності матеріальної допомоги на утримання дитини з боку батька.

Однак, проживання сина з матір`ю само собою не є підставою для збільшення частки у майні при його розподілі тому з подружжя, з ким проживає дитина.

Для збільшення частки майна дружини, у разі проживання з нею дитини, необхідне доведення існування умови недостатності розміру аліментів, які вона одержує, для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

Судом встановлено, що відповідно до довідки-розрахунку головного державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м.Київ) у ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів, станом на 02.07.2021р. відсутня, оскільки аліменти щомісячно відраховуюється від доходу боржника, а тому суд не вбачає підстав для збільшення частки майна при поділі.

Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто.

В зустрічному позові ОСОБА_3 посилається на те, що частина коштів, витрачена на придбання спірної квартири, є її особистою власністю, яку вона отримала внаслідок продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , що належала її на праві приватної власності.

Однак, як було встановлено судом, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 23.10.2009р. ОСОБА_3 було внесено часткову оплату у розмірі 632 000,00 грн. за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору № 15 від 14.10.2009.

Тоді, як квартира за адресою: АДРЕСА_3 , була продана 30.10.2009р., тобто, як досліджено судом, більшу частину за оплату квартири було внесено до продажу вищевказаної квартири.

Крім того, відповідно до п.3 договору купівлі продажу від 30.10.2009р. за погодженням сторін продаж квартири вчинено за 384 000,00 грн., що згідно курсу НБУ на день укладення цього договору еквівалентно 48 000,00 доларів США, які повністю сплачені покупцями продавцю до підписання цього договору.

Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, тобто доказів того, що кошти отримані за продаж квартири АДРЕСА_3 , були витрачені саме на придбання спірної квартири суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки зустрічний позов не підлягає задоволенню, то підстав для стягнення з ОСОБА_1 судового збору на користь ОСОБА_3 суд не вбачає.

Керуючись 4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264 268, ЦПК України, ст.ст. 57, 60, 63,68, 65,70 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділення частки зі спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя - задовольнити частково .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 97,40 кв.м., житлова площа 53,30 кв.м., що складається з трьох кімнат.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 97,40 кв.м., житлова площа 53,30 кв.м., що складається з трьох кімнат.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя та визнання права особистої приватної власності на квартиру - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко