КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 310/5496/18-ц
номер провадження №22-ц/824/92/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідачаБілич І.М.,
суддів Коцюрби О.П., Нежури В.А.
за участю секретаря судового засідання Довгополій А.В., Немудрій Ю.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М.,

по цивільній справі № 310/5496/18-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У липні 2018 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з вимогами про стягнення суми заборгованості у розмірі 3 638,52 доларів США та 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам в сумі 23 562,29 грн., а також 2104,89 грн. судового збору.

В обґрунтування позову посилаючись на те, що 10 липня2008 року між ВАТ «Родовід банк» (з 17 червня 2009 року ПАТ «Родовід банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Д012/АК-013.08.2 від 10 липня 2008 року, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на загальну суму у розмірі 26 406 доларів США терміном по 10 липня 2015 року. Крім того, 10 липня 2008 року між банком та позичальником укладено договір застави транспортного засобу № Д012/АК-013/1.08.2, для забезпечення виконання своїх зобов`язань перед АТ «Родовід банк». Між Банком та ОСОБА_2 10.07.2008 укладено договір поруки № Д012/АК-013/2.08.2. Банк своє зобов`язання по видачі кредиту виконав, але відповідачем заборгованість не погашається, внаслідок чого наявна заборгованість у розмірі 3 638,52 доларів США.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" суму у розмірі - 3 638,52 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі - 23 562,29 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" 2104,89 грн. витрат з оплати судового збору.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року у цивільній справі №310/5496/18-ц за позовом Публічного акціонерного товариства» Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись зі спільною апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої просили рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянти посилались на необґрунтованість висновків суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права. Матеріали справи не містять доказів вручення судової повістки відповідачам про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, оскільки поштові конверти повернуті у зв`язку із закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідачів за місцем проживання. Таким чином, судом першої інстанції було розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд першої інстанції позбавив ОСОБА_1 права на подання заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності а підставою для відмови у позові є пропуск позивачем позовної давності. Відсутні докази вручення повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого незаконно було стягнуто заборгованість солідарно також з поручителя - ОСОБА_2 . В цьому випадку підлягали застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 3.1.2. кредитного договору кінцевим терміном повернення отриманих коштів є 10 липня 2015 року. Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Наголошували, що у позові до ОСОБА_2 повинно бути відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строку пред`явлення вимоги до поручителя.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до апеляційного суду з клопотанням про залучення їх як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», яке протокольною ухвалою від 09.03.2021 р. задоволено. З відзивом ТОВ «Вердикт Капітал» на апеляційну скаргу не зверталось.

Представник апелянтів звернувся до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності.

Учасники справи про день і час її розгляду повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб що не з`явилися в силу вимог визначених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , на підставі наступного.

Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між ВАТ «Родовід банк» (з 17 червня 2009 року ПАТ «Родовід банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Д012/АК-013.08.2 від 10 липня 2008 року зі сплатою 7,7% річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 10 липня 2015 року, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на загальну суму у розмірі 26 406 доларів США терміном по 10 липня 2015 року.

10 липня 2008 між банком та позичальником укладено договір застави транспортного засобу № Д012/АК-013/1.08.2, для забезпечення виконання своїх зобов`язань перед АТ «Родовід банк».

10 липня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №Д012/АК-013/2.08.2 відповідно до якого ОСОБА_2 взяла на себе обов`язок солідарно відповідати перед банком за вищевказаним кредитним договором від 10 липня 2008 року (т. 1 а.с. 18-19).

Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконував належним чином, кредит не повернув та не сплатив нараховані відсотки за його користування.

Згідно розрахунку заборгованості, сума заборгованості за кредитним договором станом на 15 червня року 2018 склала 3638,52 доларів США у тому числі: простроченої заборгованості за кредитом у сумі 3311,56 доларів США, простроченої заборгованості за процентами по кредиту у сумі 326,96 доларів США, та 23562,29 грн., у тому числі: трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам 9644,68 грн. (що складається з суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 8694,21 грн. та трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту 950,47 грн.), трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту 2188,05 грн. та інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту 11729,56 грн. (т. 1 а.с. 20-22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ст. 1054 ЦК України, вказуючи про те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Частиною 1 ст. 520 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Таким чином, встановивши невиконання зобов`язань за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про стягнення такої заборгованості, зокрема із ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування судового рішення у зв`язку з неповідомленням учасників про її розгляд, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Так, за матеріалами справи вбачається що з липня 2018 року вона перебувала у провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, 20серпня 2018 року у справі ухвалено заочне рішення.

Звертаючись з заявою про перегляд заочного рішення, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказують адресу свого проживання як взяті на облік внутрішньо переміщені особи - АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим справу передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, і 16 травня 2019 р. прийнято до провадження судом (т. 1 а.с. 144).

Судові повістки, направлені на зазначені відповідачами адреси, повертались на адресу суду за закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с. 162-163).

Звертаючись з заявою про перегляд заочного рішення, відповідачами знову вказується адреса проживання АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 172, 183) при цьому судову кореспонденцію відповідачі продовжують не отримувати за вказаною адресою (т. 1 а.с. 232).

Відповідно до положень ст. 131 ЦПК України учасники справи зобов`язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відтак, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції були допущені порушення в частині неналежного повідомлення відповідачів про розгляд справи в суді. Таким чином, колегія суддів не вбачає в даному випадку порушення судом першої інстанції ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з огляду на виказані обставини справи.

Доводи апеляційної скарги в частині пропуску позовної давності щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.1.2. кредитного договору №Д012/АК-013.08.2 від 10 липня 2008 року кінцевим терміном повернення отриманих коштів є 10 липня 2015 року, а отже, трьохрічний строк позовної давності спливав 10 липня 2018 року, про що заявлено ОСОБА_1 у заяві про перегляд заочного рішення в суді першої інстанції.

Позов ПАТ «Родовід Банк» було направлено до суду першої інстанції поштовим відправленням. На момент апеляційного перегляду справи поштовий конверт уже не містить в собі чіткого визначення дати відправлення поштової кореспонденції ( позовної заяви з додатками) до суду першої інстанції. Дата реєстрації позовної заяви з додатками в суді першої інстанції - 17 липня 2018 року (т. 1 а.с. 2).

Слід зазначити, що дата подачі позову при цьому проставлена позивачем 10 липня 2018 року, всі копії документів засвідчені представником позивача 10 липня 2018 року., судовий збір сплачено 03 липня 2018 року. За таких підстав, колегія суддів вважає, що у суду немає підстав вважати, що позовна заява позивача була подана поза межами строку позовної давності.

Вказуючи в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності при подачі позову до суду першої інстанції відповідачі не надали допустимих доказів на підтвердження зазначених вище доводів. Хоча у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Скаржник, на підтвердження доводів апеляційної скарги не був позбавлений можливості витребувати відомості від поштового відправника щодо дати відправки позову. Будь-яких доказів, які б вказували на подачу позову з пропуском строку позовної давності, матеріали справи не містять.

Доводів на спростування розміру заборгованості ОСОБА_1 також не наведено, як і доказів на виконання кредитного договору в частині простроченої заборгованості.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 висновків суду не спростовують та ґрунтуються лише на припущеннях. Відтак суд першої інстанції дійшов обгрунтовного висновку щодо стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором внаслідок його неналежного виконання.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки відповідач не виконував умови договору у добровільному порядку, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума заборгованості за кредитним договором, підлягає примусовому стягненню в солідарному порядку з боржника і поручителя.

Однак з таким висновком суду в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , не можна погодитись з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на порушення позивачем умов солідарного стягнення заборгованості з поручителя. Так, матеріали справи не містять пред`явлення вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, що діяла на момент укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки (п. 4.1.) про його дію до повного погашення заборгованості відповідачами не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Правила ч.4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки, як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Відповідно до п. 3.1.2. кредитного договору №Д012/АК-013.08.2 від 10 липня 2008 року кінцевим терміном повернення отриманих коштів є 10 липня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до п. 3.1.1. кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця повертати грошові кошти по 315 доларів США. Відповідно до виписки з особового рахунку, наданого позивачем вже 11 вересня 2014 року 215,56 доларів США були віднесені до простроченої заборгованості. (т. 1 а.с. 23-39).

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі N 408/8040/12).

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості 10 липня 2018 року, поза межами строку дії договору поруки, та з пропуском строку звернення з вимогою про стягнення заборгованості до поручителя. Відтак, колегія суддів вважає, що у вимозі про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості слід відмовити з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року - скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" 3 638,52 доларів США, 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі - 23 562,29 грн., 2104,89 грн. витрат з оплати судового збору.

Постановити нове рішення за яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" суму у розмірі - 3 638,52 доларів США, 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі - 23 562,29 грн., 2104,89 грн. витрат з оплати судового збору - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.

Суддя - доповідач

Судді: