Постанова

Іменем України

15 липня 2021 року

м. Київ

справа №755/7000/19

провадження №61-3600св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві, про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 напостанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Нежури В. А., Сержанюка А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної

в м. Києві,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про забезпечення позову та судового рішення суду першої інстанції

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної

в м. Києві, про визначення місця проживання спільної з відповідачем дитини.

У жовтні 2020 року стороною позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходів щодо забезпечення позову, а саме: зобов`язати відповідача ОСОБА_2 передавати позивачу доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосереди, щоп`ятниці, щосуботи та щонеділі з 10 год 00 хв

до 18 год 00 хв в присутності батька.

Заява обґрунтована тим, що з 04 березня 2020 року відповідач самовільно без згоди позивача забрав доньку, яка постійно проживала з матір`ю. Відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися з донькою, приймати участь у її вихованні, у зв`язку з чим між нею і донькою можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти.

Також указувала, що невжиття заходів забезпечення позову може вплинути чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 21 жовтня 2020 року у складі судді Ковбеля М. М. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обрані позивачем заходи забезпечення позову за своєю суттю є тотожними пред`явлених позовних вимог, що є недопустимим. Обрані види забезпечення позову не можуть бути застосовані судом. Згідно наданих копії витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань жодну особу не повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року скасовано та прийнято постанову про часткове задоволення заяви про забезпечення позову. Зобов`язано ОСОБА_2 , передавати ОСОБА_1 малолітню доньку ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи та щонеділі з 10 год 00 хв до 18 год 00 хв у присутності батька. У решті заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що зустрічі матері з дитиною буду сприяти відновленню та налагодженню їх емоційних стосунків. Ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При вирішенні заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не враховано вимоги пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини

від 20 листопада 1989 року про те, що всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Із змісту Конвенції слідує, що держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці повинні докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та рівної відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2021 року, ОСОБА_2 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована неповним встановленням фактичних обставин справи. Суд апеляційної інстанції не дослідив висновки фахівців за результатами психологічної оцінки дитини та не взято до уваги, що вимоги заяви про забезпечення позову збігаються з предметом позову щодо визначення місця проживання дитини.

Також заявник зазначає, що судове рішення суду апеляційної інстанції суперечить висновкам, викладених у постанові Верховного Суду

від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц та в ухвалі Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі № 753/17344/19.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 ініціювала спір про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановивши, що зустрічі матері з дитиною безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків ОСОБА_1 із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дитини, що в свою чергу відповідатиме їх законним інтересам та може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційний суд в першу чергу виходив із інтересів дитини, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду та спростовує доводи касаційної скарги з цього питання.

Доводи касаційної скарги у цій частині не спростовують правильність висновків апеляційного суду по суті спору, тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Враховуючи предмет позову, обраний позивачем вид його забезпечення в частині зобов`язання відповідача надати їй можливість безперешкодного спілкування та побачення з дитиною протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю, що спростовує доводи касаційної скарги з цього питання.

За своїм змістом усі доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою апеляційним судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин, надання переваги одних доказів, над іншими.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів не бере до уваги додані заявником до касаційної скарги висновки фахівців щодо психодіагностичних обстежень малолітньої ОСОБА_4 оскільки дослідження та оцінка доказів, встановлення фактичних обставин справи є прерогативою судів першої та, у визначених законом випадках, апеляційної інстанцій.

Порушень порядку надання та отримання доказів у ході судового розгляду не встановлено. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Доводів касаційної скарги фактчино зводиться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко