Постанова

Іменем України

20 липня 2021 року

провадження №22-ц/824/8428/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 05 березня 2021 року

в складі судді Андрейчука Т.В.

у цивільній справі №756/5026/18 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії

та за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що з 2010 року на час звернення до суду вона проживала однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї народилася донька ОСОБА_4 .

Зазначила, що відповідач ОСОБА_1 є батьком дитини, проте відмовився офіційно визнати її своєю донькою і подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, а тому запис про батька дитини в актовому записі про народження дитини було здійснено відповідно до положень ч. 1 ст. 135 СК України. Також зазначила, що відповідач заперечує факт свого батьківства.

За наведених обставин, просила суд визнати походження доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батька ОСОБА_1 ; визнати батьківство ОСОБА_1 щодо доньки ОСОБА_4 ; виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 відомості про батька ОСОБА_5 ; внести зміни актового запису про народження дитини №2177 від 04 вересня 2012 року в розділі "Відомості про дитину" в графі прізвище " ІНФОРМАЦІЯ_4 " змінити на прізвище " ІНФОРМАЦІЯ_4 ".

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року відкрито провадження у справі №756/5026/18.

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, в якому посилаючись на те, що вона є матір`ю малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батьком дитини є відповідач, однак він не спілкується з донькою, не бере участі у її вихованні та утриманні, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2018 року відкрито провадження у справі №756/11631/18.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 серпня 2019 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №756/5026/18 та №756/11631/18, справі присвоєно №756/5026/18.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 березня 2021 року позов ОСОБА_2 про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено у повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення суду ґрунтується лише на одному аргументі, а саме на ухиленні відповідача від проходження експертизи. Інших обґрунтувань чи доказів, на підставі яких суд дійшов висновку про задоволення позову, в рішенні суду не вказано. При цьому, суд не звернув уваги на положення статті 109 ЦПК України та не надав належної оцінки тому, що в матеріалах справи містяться докази про неможливість відповідача прибути для проведення експертизи.

Суд залишив поза увагою, що єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно дитини є тест ДНК, доказова цінність якого переважає будь-який інший доказ у такій категорії справ.

Судом взагалі не було досліджено факту перебування сторін у відносинах. Зазначив, що станом на дату ймовірного зачаття та народження дитини у позивача, він проживав однією сім`єю з іншою жінкою, з якою в нього є діти, а тому він не може бути батьком дитини позивачки.

Суд в порушення ст. 12 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не роз`яснив, у випадку необхідності учасникам справи, зокрема відповідачу, його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Вважав, що з огляду на недоведеність позовних вимог про визнання батьківства позовні вимоги про призначення аліментів також не підлягали задоволенню.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.03.2021 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення без змін.

Третя особа - Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив. Надіслав на адресу Київського апеляційного суду лист, в якому просив проводити судове засідання без присутності представника відділу.

Третя особа - ОСОБА_3 , належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Відповідно до ч. 2 т. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Статтею 130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень цивільного процесуального закону, якими врегульовано порядок оцінки доказів судом.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Отже, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-медичної експертизи (молекулярно-генетичної) експертизи.

Однак, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Даний правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 23.10.2019 у справі №382/2559/15-ц.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що з 2010 року вона проживає однією сім`єю разом із ОСОБА_1 . В період їх проживання - ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис №2177 від 04.09.2012 та видано Свідоцтво про народження дитини Серія НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 11).

У Свідоцтві про народження батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначений ОСОБА_5 . Відомості про батька у свідоцтві про народження записані за вказівкою матері, відповідно до статті 135 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року у даній справі призначено судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу для з`ясування кровного споріднення між ОСОБА_1 та малолітньою ОСОБА_4 . Проведення експертизи було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз, на вирішення експертам було поставлено питання: "Чи є ОСОБА_1 біологічним батьком ОСОБА_4 .?".

Сторін у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 попереджено судом про наслідки ухилення від проведення експертизи, передбачені ст. 109 ЦПК України.

Лист-повідомлення від 25 жовтня 2019 року за вих. №100-943/2585 Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз про необхідність прибути о 10 год. 00 хв. 29 листопада 2019 року для відбору біологічних зразків був надісланий судом відповідачеві за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання: АДРЕСА_1 , як до того ж вказана відповідачем у відзиві на позовну заяву (т. 1, а.с. 17, 206-209, 225). Поштове відправлення було повернуто за закінченням строку зберігання (а. с. 231).

На відбір зразків крові, призначений експертною установою на 10 год. 00 хв. 29 листопада 2019 року, відповідач ОСОБА_1 не з`явився.

Експертною установою було призначено повторно відбір зразків крові на 11 год. 00 хв. 09 січня 2020 року (т. 1, а.с. 234).

Лист-повідомлення Київського міського клінічного бюро судово-медичних експертиз від 25 жовтня 2019 року за вих. №100-943/2585 про необхідність прибути об 11 год. 00 хв 09 січня 2020 року для відбору біологічних зразків 21 грудня 2019 року був вручений ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 238). Однак, ОСОБА_1 не з`явився до експертної установи, не попередивши про поважність причини неявки.

Листом від 13 січня 2020 року №100-10/46 експертна установа повернула ухвалу суду про призначення експертизи без виконання з підстав вказаних вище (т. 1, а. с. 239).

Отже, призначена судом генетична експертиза не була проведена у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 до експертної установи без поважних причин для відбору біологічних зразків.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про визнання батьківства, з огляду на те, що ОСОБА_1 був обізнаний про призначення судом експертизи, належним чином повідомлений про час та місце відбору зразків для проведення експертизи, проте не надав суду будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до експертної установи, тобто ухилявся від проведення генетичної експертизи, що, враховуючи насамперед інтереси дитини, є підставою для визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду ґрунтується лише на тому, що відповідач ухилився від проходження експертизи не спростовують висновку суду про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання батьківства.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи містяться докази про неможливість відповідача з поважних причин прибути до експертної установи для відбору біологічних зразків, оскільки судом першої інстанції встановлено протилежне.

При цьому, посилаючись на вказані обставини, відповідач не зазначає які саме докази підтверджують поважність його неявки до експертної установи для відбору біологічних зразків та в який із вказаних експертом днів.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.05.2018 у справі також було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручалося Київському міському бюро судово-медичних експертиз (т. 1, а.с. 32).

19 червня 2018 року від експертної установи до суду надійшло повідомлення про те, що 20.07.2018 відбудеться забір зразків крові, для чого необхідно забезпечити явку сторін (т. 1, а.с. 38). Дана копія листа експертної установи не отримана ОСОБА_1 , про що свідчить зворотне поштове повідомлення з відміткою поштового відділення "За закінченням терміну зберігання" (т. 1, а.с. 40).

Незважаючи на те, що повідомлення експерта ОСОБА_1 не отримав 19.07.2020 подав до суду заяву, в якій зазначив причини неможливості прибути до експертної установи 20.07.2018 для відбору зразків крові та надав відповідні докази (т. 1, а.с. 43-44). Після цього експертом було визначено іншу дату для відбору зразків крові (17.08.2018), на яку ОСОБА_1 теж не з`явився.

Листом від 20.08.2018 №11/1561 експертна установа повернула ухвалу суду від 25.05.2018 без виконання з тих підстав, що ОСОБА_1 не з`являвся для відбору зразків крові (т. 1, а.с. 49).

З наведеного слідує, що докази поважності причин не прибуття до експертної установи для відбору біологічних зразків ОСОБА_1 було надано на повідомлення експерта, направлене останнім на виконання ухвали суду від 25.05.2018. Проте, як вже вказувалося вище, у справі була вдруге призначена судово-генетична експертиза ухвалою від 27.08.2019. Як вказувалося вище, на виконання цієї ухвали експертом надіслано два повідомлення про необхідність прибуття ОСОБА_1 для відбору зразків крові, а саме на 29.11.2019 та 09.01.2020. Дані повідомлення експерта судом доведено до відома ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів неможливості прибуття ОСОБА_1 з поважних причин до експертної установи 29.11.2019 та 09.01.2020.

Отже, є безпідставними доводи скаржника про надання ним доказів неможливості прибути для проведення експертизи.

При цьому, доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не роз`яснив відповідачу його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій є неприйнятними, оскільки як вбачається з резолютивної частини ухвали від 27.08.2019 про призначення експертизи суд виконав свій обов`язок та попередив сторін про наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст. 109 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що дійсно єдиним методом точного встановлення батьківства є тест ДНК. Однак, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд даної обставини не врахував не є підставою для скасування рішення суду, зважаючи на положення статті 109 ЦПК України, а також враховуючи, що провести генетичну експертизу, яка була призначена у справі, без відбору біологічних зразків відповідача неможливо.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що станом на дату ймовірного зачаття та на дату народження дитини ОСОБА_1 проживав однією сім`єю з іншою жінкою, з якою в нього є діти, оскільки заперечуючи проти позовних вимог в суді першої інстанції відповідач не доводив такі обставини та відповідно не надавав доказів на підтвердження таких обставин. Зокрема, як вбачається в матеріалах справи, у відзиві на позовну заяву відсутні такі обґрунтування. А в силу ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не розглядає такі доводи.

Щодо клопотання відповідача, поданого до суду апеляційної інстанції, про призначення у справі судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

За приписами ч. 2 ст. 76 ЦПК України, ці дані, зокрема, встановлюються висновками експертів.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 102 ЦПК України).

Аналіз наведених положень процесуального закону вказує на те, що висновок експерта є доказом у справі.

За змістом частин 4, 8 статті 83 ЦПК України, яка врегульовує загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16 та від 16.06.2021 у справі №915/222/19, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Разом з тим, звертаючись до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення експертизи, відповідач письмово не обґрунтував, в чому полягає винятковість випадку неподання такого клопотання до суду першої інстанції у встановлений строк, а також не надав відповідні докази неможливості подання даного клопотання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Більше того, як неодноразово вказувалося вище, генетична експертиза була два рази призначена судом першої інстанції і на повідомлення експерта щодо прибуття до експертної установи для відбору біологічних зразків відповідач не з`являвся.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що є правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про визнання батьківства. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Також, суд першої інстанції, застосувавши норми матеріального права, які регулюють правовідносини про стягнення аліментів, та встановивши, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, а ОСОБА_1 є особою працездатного віку, не надав доказів, що на його утриманні перебувають інші діти або непрацездатні батьки, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів та визначення розміру аліментів в сумі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

До того ж, ухвалюючи рішення в цій частині, суд правильно зазначив, що такий розмір грошового забезпечення з урахуванням передбаченого законом обов`язку обох батьків утримувати дитину, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку.

Апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення аліментів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду Києва від 05 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 липня 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець