Ухвала

23 липня 2021 року

м. Київ

справа № 522/15183/17

провадження № 61-11171ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у справі за

позовом ОСОБА_1 до Одеського національного політехнічного університету про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеського національного політехнічного університету, який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила:

- визнати її звільнення з посади старшого викладача кафедри інформаційної безпеки Одеського національного політехнічного університету незаконним;

- скасувати наказ від 30 червня 2017 року № 514-к про її звільнення

з посади старшого викладача кафедри інформаційної безпеки Одеського національного політехнічного університету;

- поновити її на посаді старшого викладача кафедри інформаційної безпеки Одеського національного політехнічного університету;

- стягнути з Одеського національного політехнічного університету на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 421 944,45 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано поважною причину пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду та поновлено їй строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору. Скасовано наказ від 30 червня 2017 року № 514-К про звільнення ОСОБА_1

з посади старшого викладача кафедри інформаційної безпеки Одеського національного політехнічного університету. Поновлено ОСОБА_1

з 30 червня 2017 року на посаді старшого викладача кафедри інформаційної безпеки Одеського національного політехнічного університету. Стягнуто

з Одеського національного політехнічного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 113 723,00 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Одеського національного політехнічного університету залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року касаційну скаргу Одеського національного політехнічного університету задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 17 липня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-11783св20).

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Одеського національного політехнічного університету задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2019 року скасовано та прийнято нову постанову. Позовну заву

ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду

із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду

від 27 травня 2021 року (надійшла до суду 06 липня 2021 року), в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до цього ж суду.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що вона звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях за цією категорією справ на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», проте наведені заявником посилання є безпідставними

в частині сплати судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Пунктом 1 частиною першою статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав працівників від незаконного звільнення з роботи, і не входить до структури заробітної плати, оскільки середній заробіток не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ у всіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження

№ 12-301гс18).

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно сплатити судовий збір за майнову вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 1 600,00 грн.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у розмірі оспорюваної суми.

Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 8 438,88 грн ((421 944,45 грн х 1%) х 200%).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача (стандарт ІВАN) - UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», призначення платежу (вказати номер справи та інші необхідні відомості).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддеюпостановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 27 травня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог цієї ухвали до 20 серпня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник