ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року

м. Харків

справа № 643/9099/20

провадження № 22ц/818/543/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

особа, дії якої оскаржуються, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіонова Оксана Володимирівна,

стягувач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця Лактіонової Оксани Володимирівни на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року, в складі судді Харченко А.М.,

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця, якою просила визнати неправомірною і скасувати постанову державного виконавця Лактіонової О.В. від 08.05.2020 у зведеному виконавчому провадженні №33248255 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відкритому у АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) валюта гривня та в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) № НОМЕР_4 та картці № НОМЕР_5 в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346.

Скарга обґрунтована тим, що 02.06.2020 від АТ «Альфа-Банк», в якому на ОСОБА_1 як фізичну особу підприємця відкрито рахунок, остання дізналася про арешт грошових коштів в розмірі 13638618,92 грн., накладений на підставі постанови від 08.05.2020, винесеної у зведеному виконавчому провадженні №33248255 державним виконавцем Лактіоновою О.В. Вважає дану постанову в частині арешту коштів на вказаних банківських рахунках незаконною.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову державного виконавця Лактіонової О.В. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08.05.2020 у зведеному виконавчому провадженні №33248255 визнано неправомірною та скасовано в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відкритому у АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у валюті «гривня» та в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 (код НОМЕР_3 ) № НОМЕР_4 та картці № НОМЕР_5 в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346.

Ухвала суду мотивована тим, що боржником у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт на рахунки, є фізична особа ОСОБА_1 , тоді як арешт на грошові кошти по рахункам № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та № НОМЕР_4 у AT «Альфа-Банк» накладено на рахунок, що належить фізичній особі підприємцю, в зв`язку з чим у державного виконавця відсутні будь-які підстави для проведення виконавчих дій відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , оскільки вона у статусі фізичної особи-підприємця не є боржником у зведеному виконавчому провадженні №33248255. З пенсії ОСОБА_1 за видом стягнення за даними виконавчими провадженнями може бути відраховано не більше як 20% її розміру. Таким чином, накладення арешту на рахунок № НОМЕР_4 (картка № НОМЕР_5 ) відповідно до оскаржуваної постанови державного виконавця від 08 травня 2020 року, що відкритий у АТ «Альфа-Банк», унеможливлює отримання ОСОБА_1 пенсійних виплат.

Не погодившись з ухвалою суду державний виконавець Лактіонова О.В. подала апеляційну скаргу, якою просить ухвалу суду скасувати та винести нову, якою в задоволенні скарги відмовити; покласти на заявника судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вказаний у скарзі рахунок не є рахунком із спеціальним режимом використання, спеціальним та іншим рахунком, звернення стягнення на які заборонено законом. АТ «Альфа-Банк» не повідомляв виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках. Відповідно до наданої скаржником довідки АТ «Альфа-Банк» боржником рахунок використовується не лише для отримання виплат ГУ ПФУ в Харківській області, а й для інших потреб. Тому, зняття арешту з коштів може порушити права стягувача у виконавчому провадженні, адже боржником не вживається жодних зусиль для погашення заборгованості. Відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України по справі №6-535цс15 від 24.06.2015, кошти після зарахування на рахунок особи стають її власністю та втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат) та набувають статусу вкладу. На даний час у державного виконавця відсутня інформація від АТ «Альфа-Банк» щодо залишку коштів на рахунку боржника, а також щодо руху коштів на рахунку, яка спростувала б або підтвердила той факт, що окрім пенсійних виплат на рахунок жодних коштів не зараховувалося.

ОСОБА_1 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 124 Конституції України, статті 18 ЦПК України та статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судовим розглядом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 08.05.2020 державним виконавцем у зведеному виконавчому провадженні №33248255 винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , в тому числі, що знаходяться на рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відкритому в АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), у валюті «гривня» та на рахунку фізичної особи ОСОБА_1 в АТ «Альфа-Банк» р/р № НОМЕР_4 (картка № НОМЕР_5 ) (а.с. 5-6).

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 є діючою фізичною особою підприємцем (а.с. 7).

Відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк» від 04.06.2020, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , відкрито 18.05.2018 в АТ «Альфа-Банк» поточний рахунок № НОМЕР_2 , у валюті «гривня», IBAN № НОМЕР_1 (а.с. 8).

Відповідно до довідки АТ «Альфа-Банк» №48083-23.1 від 05.06.2020, ОСОБА_1 в АТ «Альфа-Банк» 26.07.2018 укладено договір, відкрито рахунок № НОМЕР_4 (для зарахування, у тому числі, виплат від ГУ ПФУ в Харківській області) у валюті «гривня» та оформлено карти № НОМЕР_6 , строк дії карти 30.09.2024 та № НОМЕР_7 , строк дії карти 30.09.2024 (а.с. 9).

Згідно з довідкою Шевченківського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №1338 від 04.06.2020, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та одержує пенсію по інвалідності 2 групи загального захворювання довічно (а.с. 10).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення заявлених в скарзі вимог про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця в частині арешту коштів, які містяться на рахунку, належному суб`єкту господарювання фізичній особі-підриємцю ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами статті 48 указаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установахв. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт.

Згідно пункту 8 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (зі змінами та доповненнями) на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця.

Правовий статус фізичної особи-підприємця визначено главою 5 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Підприємницька діяльність це діяльність фізичної особи-підприємця під особисту майнову відповідальність та на власний ризик.

Відповідно до положень статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про наявність у фізичної особи-підприємця зобов`язань майнового характеру, які має сама фізична особа.

У відповідності до статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до частини 1 статті 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлені статтею 36 ЦК України.

ЦК України не встановлено обмежень щодо того, що відповідальність фізичної особи за невиконання цивільних обов`язків обмежується майном, яке належить боржнику лише як фізичній особі. Правовий інститут відповідальності фізичної особи є ширшим від правового інституту відповідальності фізичної особи-підприємця, оскільки фізична особа-підприємець відповідає усім своїм майном лише за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, а фізична особа відповідає усім своїм майном не тільки за зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, але й за усіма іншим зобов`язаннями.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця від 08 травня 2020 року накладено арешт, в тому числі, на кошти, які містяться на рахунку № НОМЕР_2 , IBAN № НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Альфа-Банк», що належить суб`єкту господарювання ОСОБА_1 .

Отже, доходами боржника є кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках у кредитних установах, а тому накладення на них арешту відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим дії державного виконавця щодо накладення арешту на рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в установах банку є правомірними.

Відповідно до статті 325 ЦК України закон визнає суб`єктами права власності фізичних та юридичних осіб.

Зміст цієї норми свідчить про те, що право приватної власності на майно, в тому числі грошові кошти, належить фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю. Право власності фізичної особи невіддільне від права власності фізичної особи-підприємця.

Такий же висновок випливає і зі змісту статті 52 ЦК України, за якою фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном, під яким мається на увазі її майно як фізичної особи, незалежно від його використання в господарської діяльності.

Отже, звернення стягнення боргу фізичної особи на кошти, які належать боржнику, в тому числі і як суб`єкту підприємницької діяльності, відповідає вимогам цивільного права та виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року в частині визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Лактіонової О.В. від 08 травня 2020 року у зведеному виконавчому провадженні №33248255 про арешт коштів в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відкритому у АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у валюті «гривня», слід скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні цих вимог.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами 1-3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною 1 статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини 2 статті 70 указаного Закону з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Наведене положення дублюється у частині 2 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення, і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Враховуючи, що постановою державного виконавця накладено арешт на декілька рахунків ОСОБА_1 , на рахунок, відкритий в АТ «Альфа-Банк» на її ім`я № НОМЕР_4 та картку № НОМЕР_5 надходять пенсійні виплати, матеріали справи не містять аналізу руху коштів по даному рахунку, доказів, які б вказували, що на нього здійснюються зарахування будь-яких інших коштів, окрім пенсійних виплат, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що законодавством не заборонено державному виконавцю накладати арешт на рахунок боржника, на який надходять пенсійні виплати, є безпідставними, так як чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення таких відрахувань, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що арешт пенсійних коштів особи може позбавити її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця в від 08.05.20 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 та картку № НОМЕР_5 в АТ « Альфа БАНК», МФО 300346. Тому апеляційна скарга в зазначеній частині задоволенню не підлягає та ухвала суду в цій частині слід залишити без змін.

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Лактіонової Оксани Володимирівни задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року в частині визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця Лактіонової Оксани Володимирівни Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 08 травня 2020 року у зведеному виконавчому провадженні №33248255 в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відкритому у АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у валюті «гривня», скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 березня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук