Справа № 2-359/11
Провадження №4-с/307/5/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Пальонна М.Є.,

за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_1 ,

приватного виконавця Романа Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. в частині накладення арешту на грошові кошти, які надходять на банківський рахунок як заробітна плата,

встановив:

ОСОБА_1 9 червня 2021 року звернулася до суду зі скаргою про визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. у виконавчому провадженні № 64964930:

в частині накладення арешту на грошові кошти, які надходять на банківський рахунок як заробітна плата;

незаконного списання приватним виконавцем 25 травня 2021 року з цього рахунку заощаджень заробітної плати в сумі 18 833,56 грн., а саме у розмірі понад 20 % заробітної плати;

в частині визначення відсотку відрахувань із заробітної плати у розмірі 25 % замість 20 %, які роботодавець повинен відраховувати із заробітної плати та зобов`язати повернути на її рахунок незаконно стягнуті 18 833,56 грн. заробітної плати.

Крім цього просила скасувати постанову в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Головного Управління статистики Закарпатської області як заробітна плата їй, ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги посилалася на те, що вона, ОСОБА_2 , є боржником на підставі виконавчого листа Тячівського районного суду Закарпатської області № 2-359/11 від 26 листопада 2020 року про стягнення солідарно з неї та ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі понад 76 880 грн.

25 березня 2021 року приватним виконавцем Роман Р.М. відкрито виконавче провадження і цього ж дня винесено постанову про накладення арешту на кошти боржника, однак вказаних постанов виконавцем їй не було надіслано тому їй не було відомо про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів на банківському зарплатному рахунку, відсутність своїх заощаджень заробітної плати вона виявила на початку червня 2021 року під час перевірки стану рахунку і на її звернення до банку про надання виписок по рахунку виявилося, що 25 травня 2021 року з її рахунку банком списано 23 541,56 грн. заощадженої заробітної плати за усною вимогою приватного виконавця Романа Р.М. у виконавчому провадженні.

Після цього, від приватного виконавця Романа Р.М. вона отримала копії вказаних постанов про відкриття виконавчого провадження, у тому числі і звернення на заробітну плату від 11 травня 2021 року, який повідомив, що за його розпорядженням кошти з рахунку перераховані на його рахунок в «Ощадбанку» і там зберігаються.

Згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату приватний виконавець Роман Р.М. зобов`язав її, ОСОБА_2 , роботодавця - Управління статистики відраховувати з її заробітної плати на користь стягувача кошти в сумі 25 % від доходу (зарплати) і копію такої постанови направив роботодавцю.

Однак, через винесення постанови про накладення арешту на кошти і арешт її банківського рахунку вона не може отримати інші 75 % заробітної плати, яка є єдиним джерелом для існування та позбавляє її можливості сплачувати комунальні послуги.

Крім цього, 25 травня 2021 року виконавцем неправомірно перераховано заощадження в сумі 23 541,56 грн. із яких він мав право утримати лише 20 % (4708 грн.)

Вона не заперечує щодо відрахування у неї коштів, однак накладення арешту на рахунок, на який їй перераховують заробітну плату, вважає незаконним та перевищенням виконавцем своїх повноважень.

Під час розгляду скарги ОСОБА_1 у її підтримання посилалася на обставини, викладені у скарзі.

Приватний виконавець Роман Р.М. посилався на те, що дії у вказаному виконавчому провадженні вчинені ним відповідно до законодавства.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , приватного виконавця Романа Р.М., з"ясувавши всі обставини скарги та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про її часткове задоволення виходячи з такого.

Що стосується поновлення строку для звернення до суду зі скаргою.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Із довідки, видної АТ КБ «ПриватБанк» 1 червня 2021 року про стан рахунку ОСОБА_1 видно, що про списання коштів вона довідалася цього ж дня, відтак строк у який ОСОБА_1 довідалася про порушення свого права слід рахувати з цього дня.

1. Що стосується накладення арешту на рахунок на який надходить заробітна плата.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1) ч. 1 ст. 3 вказаного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього ж Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2) та п. 5) статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема є: звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника та інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до п. 1) ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як передбачено п. 6), п. 7) п. 21) ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

25 березня 2021 приватним виконавцем Романом Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-359/11, виданого 26 листопада 2020 року Тячівським районним судом Закарпатської області про стягнення солідарно із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 76 880 грн. заборгованості за кредитним договором, 768 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, боржником у якому є ОСОБА_1 а стягувачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» ( а. с. 42).

Також, 25 березня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, із резолютивної частини якої видно, що на підставі цієї постанови накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 86 546,73 грн. ( а. с. 43).

Згідно ч. 2 ст. 48 цього Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно ч. 8 ст. 48 цього ж Закону виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 5, 10 ст. 56 цього ж Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

Згідно ч. 2 ст. 59 цього ж Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно п. 1) ч. 4 ст. 59 цього ж Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він собі вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати N 95 від 01.07.49, ратифікованої Україною 04.08.61, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата.

Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України "Про працю".

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 27 червня 2019 року (справа № 916/73/19) рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Ураховуючи наведене, суд дійшов наступних висновків.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У разі невиконання боржником рішення суду добровільно, державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах.

При цьому, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

Однак, постановою приватного виконавця накладено арешт на рахунок на який здійснюється нарахування заробітної плати ОСОБА_1 та на якому знаходилися її заощадження заробітної плати.

2. Що стосується незаконного списання приватним виконавцем заощаджень заробітної плати.

Із довідки, виданої «ПриватБанком» 22 квітня 2021 року вбачається, що на рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 на який виконавцем накладено арешт, ОСОБА_1 отримує зарплатні виплати ( а. с. 41).

Вказані кошти, які знаходилися на рахунку ОСОБА_1 26 травня 2021 року у повному обсязі, а саме у розмірі 23 541,56 грн. зараховані на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-359/11, виданого 26.11.2020 та згідно розпорядження № 64964930 від 31 травня 2021 року, затвердженого приватним виконавцем Романом Р.М., та платіжних доручень № 613 та 612 від 31 травня 2021 року перераховано у таких розмірах:

2040,14 грн. на користь приватного виконавця Романа Р.М.;

20401, 42 грн. перераховано на користь АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ»; 69 грн. перераховано витрат виконавчого провадження;

31 грн. витрат виконавчого провадження;

1000 грн. перераховано стягувачу АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» як повернення авансового внеску ( а.с.67, 68 ).

Накладення арешту на рахунок, на який виплачується заробітна плата та списання виконавцем коштів в повному розмірі, без обмежень визначених законом, в силу приписів ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», яка обмежує цей розмір лише 20 відсотками від заробітної плати, з порушенням порядку звернення стягнення на заробітну плату , призвело до порушення прав ОСОБА_1 .

Однак, в частині скарги ОСОБА_1 про зобов`язання приватного виконавця Романа Р.М. повернути на її рахунок незаконно списані гроші в сумі 18 833,56 грн. задоволенню не підлягає, оскільки такі кошти на момент розгляду скарги приватним виконавцем перераховані стягувачеві АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, а також на інші витрати, що підтверджується відповідним розпорядженням та платіжними дорученнями ( а. с. 68).

3. Що стосується звернення стягнення на заробітну плату у розмірі 25 відсотків замість 20 відсотків суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно ст. 69 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Приватним виконавцем Романом Р.М. 11 травня 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника видно, якою звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , яка отримує дохід у Головному Управлінні статистики у Закарпатській області, якою постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства на користь стягувача у розмірі 25 % до виплати загальної суми боргу 86 546,73 грн. ( а. с. 44).

Частинами другою та третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості зокрема, за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Ураховуючи наведене, дії виконавця в частині визначення відсотку у якому стягується заробітна плата ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавим документом не відповідають вимогам вказаного закону.

4. Що стосується скасування постанови в частині накладення арешту на грошові кошти.

У разі накладення арешту на рахунок на який зараховуються зарплатні виплати не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих отримання соціальних виплат на такий рахунок.

Із заяви ОСОБА_1 від 26 травня 2021 року, яку, як стверджує ОСОБА_1 , вона подала цього ж дня виконавцю, яка зареєстрована приватним виконавцем Романом Р.М. за вхідним номером 1692 лише 18 червня 2021 року видно, що ОСОБА_1 подала виконавцю заяву про те, що на рахунок № НОМЕР_1 вона отримує заробітну плату ( а. с. 69).

Із постанови приватного виконавця про зняття арешту з коштів видно що 18 червня 2021 року приватним виконавцем Романом Р.М. знято арешт із вказаного рахунку ( а. с. 70).

Відтак, вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови приватного виконавця про арешт майна коштів боржника від 25 березня 2021 року в частині накладення арешту на рахунок, на який надходять заробітна плата від Головного управління статистики Закарпатської області є безпідставними, оскільки на момент розгляду скарги такий арешт знято.

Керуючись ст.ст. 258-261 ЦПК України, суд

постановив:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. у виконавчому провадженні № 64964930 в частині накладення арешту на грошові кошти, які надходять на банківський рахунок як заробітна плата.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. у виконавчому провадженні № 64964930 в частині незаконного списання 25 травня 2021 року з цього рахунку заощаджень заробітної плати в сумі 18 833,56 грн.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. у виконавчому провадженні № 64964930 в частині визначення відсотку відрахувань із заробітної плати у розмірі 25 відсотків замість 20 відсотків, які роботодавець повинен відраховувати із заробітної плати ОСОБА_1 .

Відмовити у задоволенні вимоги про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. повернути кошти на рахунок ОСОБА_1 , які ним стягнуті у розмірі 18 833,56 грн.

Відмовити у задоволенні вимоги про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Головного Управління статистики Закарпатської області як заробітна плата.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через суд, який постановив ухвалу, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повної ухвали буде складено 21 липня 2021 року.

Суддя Л.Р.Сас