№ 201/9789/20
провадження 2/201/598/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 , треті особи Амур-Нижньодніпровського відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, скасування обтяження нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виключення відомостей з реєстру обтяжень нерухомого майна, стягнення витрат,

ВСТАНОВИВ:

АТ «Перший український міжнародний банк» 15 жовтня 2020 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, скасування обтяження нерухомого майна, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виключення відомостей з реєстру обтяжень нерухомого майна, стягнення витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 20 грудня 2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області прийнято рішення по справі № 2-1000/10, яким позовні вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» (правонаступником прав та зобов`язань якого є АТ «Перший український міжнародний банк») про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 623 048.72 доларів США та судових витрат у розмірі 1 820 гривень - задоволені у повному обсязі. Зазначене рішення суду набрало законної сили 01 лютого 2011 року.

23 травня 2011 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист з метою примусового виконання рішення суду. АТ «ПУМБ», як стягувач, звернувся до відділу примусового виконання рішень ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

08 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 08 травня 2015 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна боржника ОСОБА_1 , а саме: паркувальне місце АДРЕСА_1 .

Вищевказане майно в дотримання вимог статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 - передано на реалізацію, у зв`язку з чим, Державне підприємство «СЕТАМ» здійснювало реалізацію арештованого майна шляхом проведення прилюдних торгів. Оскільки останні (треті) електронні торги з реалізації вищевказаного арештованого майна не відбулися, 25 березня 2020 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхіною О.І., у відповідності до положень ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», складено акт та постанову про передачу майна стягувану (АТ «ПУМБ») в рахунок погашення боргу.

13 липня 2020 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. видано Свідоцтво ПАТ «Перший український міжнародний банк» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) про право власності на паркувальне місце № НОМЕР_1 : приміщення № НОМЕР_1 позиція 16, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 22.2 кв. м.. Право власності АТ «ПУМБ» (розмір частки 1/1) на вказане майно зареєстровано 13 липня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно Інформаційної довідки № 225002305 від 22 вересня 2010 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнова Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на об`єкт нерухомого майна: паркувальне місце № 60: приміщення № 60 позиція 16, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 22.2 кв. м. накладено арешти органами державної виконавчої служби, а саме: реєстраційний номер обтяження: 11865875, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 28642915, 05 вересня 2011 року, Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Атамась О.В., об`єкт обтяження: нежиле приміщення № 60 паркувальне місце № НОМЕР_1 , поз. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 ; реєстраційний номер обтяження: 11391616, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП № 22442258, 05 листопада 2010 року, Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Краснощоков Л.В., об`єкт обтяження: паркувальне місце АДРЕСА_3 , власник: ОСОБА_1 ..

Таким чином, майно, власником якого є АТ «ПУМБ» на теперішній час безпідставно утримується під арештом органів державної виконавчої служби, чим порушуються законні права та майнові інтереси власника щодо вільного володіння та розпорядження ним.

Позивач вважає за необхідне звернутися з даним позовом про зняття арешту, оскільки на даний час не має підстав для обтяження нерухомого майна, яке йому належить. Наявність обтяжень перешкоджає йому вільно користуватись та розпоряджатись належним позивачу вищевказаним майном та порушує його права, як власника цього майна. Позивач звернувся до відповідача з питанням про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні своїм майном, звільнення з-під обтяження, фактично арешту цього майна, зняття обтяжень, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. А тому просили скасувати арешт нерухомого майна: нежиле приміщення № 60 паркувальне місце № 60, поз. 16, адреса: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 , скасувати арешт нерухомого майна - паркувальне місце АДРЕСА_3 , власник той же - відповідачка та стягнути з відповідачки на їх користь судові витрати із сплати судового збору, задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Вказаним і матеріалами справи, проти позовних вимог не заперечувала і не заперечувала проти розгляду справи за наявними матеріалами по закону і проти розгляду справи за її відсутності. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання перенесення слухання справи було вже було, доказів на підтвердження поважності причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала. Отже, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Представники третіх осіб Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) і Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явилися, про час та місце повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Вказаним і матеріалами справи, фактично про розгляд справи знають і не заперечують проти розгляду справи без їх участі за наявними матеріалами та винесення рішення по закону на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних третіх осіб згідно ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, третіх осіб, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 20 грудня 2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області прийнято рішення по справі № 2-1000/10, яким позовні вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» (правонаступником прав та зобов`язань якого є АТ «Перший український міжнародний банк») про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 623 048.72 доларів США та судових витрат у розмірі 1 820 гривень - задоволені у повному обсязі.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 01 лютого 2011 року та відповідно до статті 124 Конституції України є обов`язковим для виконання на всій території України.

23 травня 2011 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист з метою примусового виконання рішення суду.

АТ «ПУМБ», як стягувач, звернувся до відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 08 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 08 травня 2015 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна боржника ОСОБА_1 , а саме: паркувальне місце АДРЕСА_1 .

Вищевказане майно в дотримання вимог статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 - передано на реалізацію, у зв`язку з чим, Державне підприємство «СЕТАМ» здійснювало реалізацію арештованого майна шляхом проведення прилюдних торгів.

Оскільки останні (треті) електронні торги з реалізації вищевказаного арештованого майна не відбулися, 25 березня 2020 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхіною О.І., у відповідності до положень ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», складено акт та постанову про передачу майна стягувану (АТ «ПУМБ») в рахунок погашення боргу.

13 липня 2020 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. видано Свідоцтво Публічному акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) про право власності на паркувальне місце № НОМЕР_1 : приміщення № НОМЕР_1 позиція 16, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 22.2 кв. м.

Право власності АТ «ПУМБ» (розмір частки 1/1) на вказане майно зареєстровано 13 липня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (копія Витягу № 216078845 додана). Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачені що державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно тощо.

Згідно Інформаційної довідки № 225002305 від 22 вересня 2010 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнова Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на об`єкт нерухомого майна: паркувальне місце № 60: приміщення № 60 позиція 16, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 22.2 кв. м. накладено арешти органами державної виконавчої служби, а саме: реєстраційний номер обтяження: 11865875, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 28642915, 05 вересня 2011 року, Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Атамась О.В., об`єкт обтяження: нежиле приміщення № 60 паркувальне місце № НОМЕР_1 , поз. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 ; реєстраційний номер обтяження: 11391616, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП № 22442258, 05 листопада 2010 року, Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Краснощоков Л.В., об`єкт обтяження: паркувальне місце АДРЕСА_3 , власник: ОСОБА_1 .

Таким чином, майно, власником якого є АТ «ПУМБ» на теперішній час безпідставно, як стверджує позивач, утримується під арештом органів державної виконавчої служби, чим порушуються законні права та майнові інтереси власника щодо вільного володіння та розпорядження ним.

Позивач вважає за необхідне звернутися з даним позовом про зняття арешту, оскільки на даний час не має підстав для обтяження нерухомого майна, яке йому належить. Наявність обтяжень перешкоджає йому вільно користуватись та розпоряджатись належним позивачу вищевказаним майном та порушує його права, як власника цього майна. Наявність обтяжень перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним йому вищевказаним майном та порушує його права, як власника цього майна.

Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, обтяження. Позивач звернувся до відповідача з питанням про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні своїм майном, звільнення з-під обтяження, фактично арешту цього майна, зняття обтяжень, але отримав відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено, а тому позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майна. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для реєстрації обтяження є втому числі і рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 30 цього закону дії або бездіяльність державного реєстратора може бути оскаржена до суду. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачено наступне: «кожен має право на справедливий … розгляд його справи … незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Згідно до статті 129 Конституції України, «основними засадами судочинства є: законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;…гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом».

Згідно до існуючої практики Європейського суду по правам людини, яка згідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV, наряду с Конвенцією є джерелом права, наявність безпристрасності по п.1 ст. 6 повинно визначатися по суб`єктивному та об`єктивному критеріям.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Судом в засіданні з`ясовано, що як вбачається з позовної заяви спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, на яке було накладено обтяження та заборону на його відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, дійсно 20 грудня 2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області прийнято рішення по справі № 2-1000/10, яким позовні вимоги ПАТ «Перший український міжнародний банк» (правонаступником прав та зобов`язань якого є АТ «Перший український міжнародний банк») про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 623 048.72 доларів США та судових витрат у розмірі 1 820 гривень - задоволені у повному обсязі.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 01 лютого 2011 року та відповідно до статті 124 Конституції України є обов`язковим для виконання на всій території України.

23 травня 2011 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист з метою примусового виконання рішення суду.

АТ «ПУМБ», як стягувач, звернувся до відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 08 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 08 травня 2015 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна боржника ОСОБА_1 , а саме: паркувальне місце АДРЕСА_1 .

Вищевказане майно в дотримання вимог статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» та порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 - передано на реалізацію, у зв`язку з чим, Державне підприємство «СЕТАМ» здійснювало реалізацію арештованого майна шляхом проведення прилюдних торгів.

Оскільки останні (треті) електронні торги з реалізації вищевказаного арештованого майна не відбулися, 25 березня 2020 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міхіною О.І., у відповідності до положень ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», складено акт та постанову про передачу майна стягувану (АТ «ПУМБ») в рахунок погашення боргу.

13 липня 2020 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Римською А.В. видано Свідоцтво Публічному акціонерному товариству «Перший український міжнародний банк» (, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) про право власності на паркувальне місце № НОМЕР_1 : приміщення № НОМЕР_1 позиція 16, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 22.2 кв. м.

Право власності АТ «ПУМБ» (розмір частки 1/1) на вказане майно зареєстровано 13 липня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (копія Витягу № 216078845 додана). Статтею 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачені що державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно тощо.

Згідно Інформаційної довідки № 225002305 від 22 вересня 2010 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майнова Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на об`єкт нерухомого майна: паркувальне місце № 60: приміщення № 60 позиція 16, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 22.2 кв. м. накладено арешти органами державної виконавчої служби, а саме: реєстраційний номер обтяження: 11865875, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 28642915, 05 вересня 2011 року, Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Атамась О.В., об`єкт обтяження: нежиле приміщення № 60 паркувальне місце № НОМЕР_1 , поз. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 ; реєстраційний номер обтяження: 11391616, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП № 22442258, 05 листопада 2010 року, Амур-Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Краснощоков Л.В., об`єкт обтяження: паркувальне місце АДРЕСА_3 , власник: ОСОБА_1 .

Таким чином, майно, власником якого є АТ «ПУМБ» на теперішній час безпідставно, як стверджує позивач, утримується під арештом органів державної виконавчої служби, чим порушуються законні права та майнові інтереси власника щодо вільного володіння та розпорядження ним.

Статтями 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Цивільного кодексу України також встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно положень ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частина п`ята цієї ж статті Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

Позивач вважає за необхідне звернутися з даним позовом про зняття арешту, оскільки на даний час не має підстав для обтяження нерухомого майна, яке йому належить. Наявність обтяжень перешкоджає йому вільно користуватись та розпоряджатись належним позивачу вищевказаним майном та порушує його права, як власника цього майна. Наявність обтяжень перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним йому вищевказаним майном та порушує його права, як власника цього майна.

Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, обтяження.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З посиланням на норми ЦК України, Конституції України та ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивач вважає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У позивача виникла необхідність звернення до суду з даним позовом про зняття арешту та поновлення його порушених прав, з урахуванням того, що відповідач відмовляється зняти арешт самостійно. На підставі вище викладеного, накладені відповідачем арешти на все нерухоме та рухоме майно позивача підлягають зняттю, шляхом скасування записів про арешт майна у реєстрі нерухомо та рухомого майна.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У відповідності до положень статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення - остання стадія існування зобов`язання, із завершенням якої первісний юридичний зв`язок між сторонами, виражений у конкретному зобов`язанні, втрачається.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, зазначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

У пункті 8 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року вказано, що в одному провадженні можуть розглядатися вимоги про визнання права власності та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту.

Пунктом 8 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року передбачено що, за подання позовної заяви у випадку об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру (залежно від вартості майна, яке відшукується), так і за ставками, встановленими для позовних заяв немайнового характеру (зняття арешту з майна).

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Не може суд прийняти до уваги можливу позицію відповідачів стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та скасувати арешт нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження: 11865875, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 28642915, 05 вересня 2011 року, Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Атамась О.В., об`єкт обтяження: нежиле приміщення № 60 паркувальне місце № НОМЕР_1 , поз. 16, адреса: АДРЕСА_2 , власник - відповідач; скасувати арешт нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження: 11391616, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП № 22442258, 05 листопада 2010 року, Амур -Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Краснощоков Л.В., об`єкт обтяження: паркувальне місце № 60, приміщення № 60, поз. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 , а також стягнути з відповідача на користь банку судові витрати із сплати судового збору у розмірі 4 204 гривень.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги, про які у позивача є спір з відповідачем, в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. 15, 16, 526, 317, 319, 321, 583, 631, 651 ЦК України, ст. 19, 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження: 11865875, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 28642915, 05 вересня 2011 року, Жовтневий ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Атамась О.В., об`єкт обтяження: нежиле приміщення № 60 паркувальне місце № 60, поз. 16, адреса: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 .

Скасувати арешт нерухомого майна - реєстраційний номер обтяження: 11391616, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП № 22442258, 05 листопада 2010 року, Амур -Нижньодніпровський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Краснощоков Л.В., об`єкт обтяження: паркувальне місце АДРЕСА_3 , власник: ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судові витрати із сплати судового збору у розмірі 4 204 гривень.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 16 липня 2021 року.

Суддя -