УХВАЛА

15 липня 2021 року

м. Київ

справа № 359/7763/17

провадження № 61-11289ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Ткачука О. С., розглянувши питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Агробудмеханізація», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дочірнє підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство «Агробудмеханізація-Житлосервіс», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Агробудмеханізація», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дочірнє підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство «Агробудмеханізація-Житлосервіс», про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агробудмеханізація» на її користь матеріальні збитки у розмірі 100 305 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

В ході розгляду вказаної справи ОСОБА_3 також звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агробудмеханізація» на її користь матеріальні збитки у розмірі 246 185 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

07 липня 2021 року представник ОСОБА_1 , діюча в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн.

У цій справі ОСОБА_2 заявлена ціна позову у розмірі 150 305,00 грн, а ОСОБА_3 за своїм позовом - 296 185,00 грн. Ціна позову за кожним з позовів не перевищує розмір двохсот п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 567 500 грн (250*2270).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною, враховуючи те, що спір є незначної складності, а ціна предмету спору у даній справі не перевищує встановленої законодавством межі.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З цього приводу скаржники зазначають, що справа має виняткове значення для них, оскільки відповідачем порушені їх майнові права, проте, такі доводи касаційної скарги повторюють позовні вимоги, носять суб`єктивний характер та не спростовують малозначність цієї справи.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Скаржники просить суд касаційної інстанції рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити. Досить важливим є те, що правове регулювання та застосування норм матеріального права у відносинах, які склалися між учасниками даного спору не представляють складності, суди попередніх інстанцій ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами, правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, а відтак не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 393, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Агробудмеханізація», третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дочірнє підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство «Агробудмеханізація-Житлосервіс», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Агробудмеханізація», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Дочірнє підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство «Агробудмеханізація-Житлосервіс», про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. А. Калараш

Є. В. Петров

О. С. Ткачук