КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/8433/19

провадження номер: 22-ц/824/570/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року у складі судді Мазура Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування розпорядження.

Позовна заява мотивована тим, що з 22 листопада 2010 року по 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також у ОСОБА_2 була дитина від першого шлюбу - ОСОБА_5 , 2003 року народження. Позивач вказував, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 забрала дітей з собою та проживала з ними у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначав, що під час проживання дітей із ОСОБА_2 він їх бачив тільки в школі чи в дитячому садочку, оскільки остання перешкоджала йому у спілкуванні з дітьми та не надавала можливості бачитись з ними. Вказував, що на початку червня 2018 року йому стало відомо, що ОСОБА_2 поїхала відпочивати до Туреччини, а їх дітей залишила зі своєю старшою дочкою ОСОБА_5 , яка є неповнолітньою, а тому він вважав, що діти перебувають у небезпеці. З цього приводу він звернувся до працівників Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції ГУ НП в Київській області та у їх присутності забрав дітей до свого місця проживання, де забезпечив їм належний догляд, харчування та піклування. Діти йому розповіли, що ОСОБА_5 та бабуся їх часто били, ображали та принижували, між всіма дорослими у будинку, де вони перебували із матір`ю, часто виникали сварки, які супроводжувалися нецензурною лійкою та бійкою.

Вказував, що 09 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою, в якій просила визначити їй способи у вихованні та спілкуванні із малолітніми дітьми. 20 березня 2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації позивач заперечував проти графіку, який запропонувала ОСОБА_2 , надав членам комісії письмові пояснення та висновки психологів, однак його пояснення не були враховані комісією. Вказував, що за рекомендацією комісії з питань захисту прав дітей Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийняте розпорядження від 09 квітня 2019 року № 220, яким визначено порядок зустрічей ОСОБА_2 з малолітніми дітьми таким чином: щопонеділка з 16 год 00 хв. до 19 год 00 хв., щосереди з 16 год 00 хв. до 19 год 00 хв., перша та третя субота місяця з 12 год 00 хв до 18 год 00 хв. неділі. Вважав, що вказане розпорядження підлягає скасуванню, оскільки суперечить інтересам дітей, так як відповідно до визначеного у розпорядженні порядку зустрічей ОСОБА_2 з малолітніми дітьми неможливо усунути у дітей наслідки ознак психологічного насилля, так як вони будуть перебувати в оточенні тих людей, які чинили щодо них психологічне насилля, не враховано графік навчання дітей, їх відпочинку та підготовки до занять, а також відвідування ними спортивних гуртків.

Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просив визнати незаконним розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 квітня 2019 року № 220 «Про порядок зустрічей ОСОБА_2 з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року узадоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскаржуване розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 квітня 2019 року № 220 «Про порядок зустрічей ОСОБА_2 з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 » є законним, обґрунтованим та прийняте з урахуванням якнайкращих інтересів дітей.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував обставин, що підтверджують незаконність оскаржуваного розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, якими він обґрунтував позов. Вказує, що суд помилково надав перевагу висновку психологічного обстеження малолітніх дітей від 28 травня 2019 року №111, який складений психологами міського центру дитини Служби у справах дітей Київської міської державної адміністрації, над іншими письмовими доказами, а саме, висновками психологів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки психологи міського центру дитини також не включені до Державного реєстру атестованих експертів та міський центр дитини не є державною спеціалізованою експертною установою, а будь-яких інших доводів суд першої інстанції не навів. Зазначає, що психологи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 контактували з дітьми протягом тривалого часу, починаючи з моменту проживання дітей разом з ним та протягом цього часу досліджували їх психологічний стан. Однак суд не проаналізував висновки цих психологів, в яких вказано, що за час проживання із матір`ю до дітей вчинялось насилля, щонайменше психологічне. Вказує, що поза увагою суду залишилась та обставина, що середовище, в якому перебуває ОСОБА_2 не є безпечним, спокійним і стійким та є неблагонадійним для дітей.

Зазначає, що судом не враховано, що визначений оскаржуваним розпорядженням порядок зустрічей матері з дітьми жодним чином не враховує режиму дітей, які є школярами, а саме, їх навчання, відпочинку, підготовки до уроків та відвідування гуртків й спортивних секцій.

Також вказує, що він до початку розгляду справи по суті 16 жовтня 2019 року через канцелярію суду подав заяву про доповнення позовних вимог, в якій просив визначити інший порядок зустрічей ОСОБА_2 із малолітніми дітьми, однак суд першої інстанції по цій заяві не прийняв жодних процесуальних рішень, чим порушив його права, як позивача у справі. Крім того зазначає, що його не було допущено судом до участі у судовому засіданні, під час якого було ухвалене оскаржуване рішення суду, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідач Голосіївська районна у місті Києві державна адміністрація подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що ОСОБА_2 має можливість приймати активну участь у житті дітей та відводити їх на навчання і на заняття в спортивних секціях. Вона може проводити час з дітьми, не порушуючи їх графіку навчання, харчування та звичного для дітей режиму дня. Вказує, що за місцем проживання матері створено належні умови для проживання дітей, тому застереження батька щодо неблагонадійного та небезпечного середовища для дітей під час спілкування з матір`ю не має жодних підстав. Оскаржуване розпорядження від 09 квітня 2019 року, яким визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дітьми, розроблено на підставі документів та проведеної роботи відповідно до діючого порядку Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в межах повноважень та компетенції. Визначені у оскаржуваному розпорядженні способи участі матері у вихованні дітей та спілкування з ними у повній мірі відповідають якнайкращим інтересам дітей та не порушує права батьків. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа: ОСОБА_2 подала пояснення на апеляційну скаргу та зазначає, що суд першої інстанції правильно надав перевагу висновку психологічного обстеження малолітніх дітей від 28 травня 2019 року №111, який складений психологами міського центру дитини Служби у справах дітей Київської міської державної адміністрації перед висновками психологів, що були надані позивачем. Вказує, що висловлюючи свою незгоду з рішенням Органу опіки та піклування не з процесуально -процедурних чи інших причин, які б могли слугувати підставами для предмету оскарження, позивач намагається перекласти на суд дискреційно визначені законодавством повноваження Органу опіки та піклування та здійснити нове вирішення даного питання без належних для цього підстав та правового обґрунтування. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 22 листопада 2010 року по 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 18 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу діти проживали з матір`ю ОСОБА_2 , а з 01 червня 2018 року діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 . З вересня 2018 року діти проживають з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 20 вересня 2018 року, складеного провідним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації Плахотнюком Д.Д.,за адресою: АДРЕСА_2 створені належні умови для виховання та розвитку малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно з розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області від 25 липня 2018 року № 353 затверджено висновок служби у справах дітей та сім`ї райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , разом із матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.134, т.1).

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 лютого 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, позов ОСОБА_1 про визнання дій незаконними та визнання незаконним висновку задоволено частково. Визнано незаконними дії комісії з питань захисту прав дітей Бородянської районної державної адміністрації Київської області щодо розгляду заяви ОСОБА_2 від 20 липня 2018 року з приводу визначення місця проживання малолітніх дітей. В іншій частині позову відмовлено (а.с.151-154, т.1).

Судом першої інстанції встановлено, що психологами міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ївиконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) була проведена робота з дітьми та їх батьками з метою вивчення психологічного стану малолітніх та їх особистісних характеристик, для з`ясування прихильності дітей до батьків.

Так, відповідно до висновку психологічного обстеження №111 від 28 травня 2019 року, складеного двома практичними психологами вказаного вище міського центру дитини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , встановлено, що ОСОБА_3 , 2011 року народження - доброзичлива, щира, чутлива, позитивно спрямована дівчинка. Вона має надійний тип прив`язаності як до батька, так і до матері та однакову потребу в обох батьках. У неї виявлено ознаки психологічної травматизації у зв`язку з розлученням батьків. В емоційному стані ОСОБА_3 на момент діагностики визначався підвищений рівень тривожності, стан напруження, небезпеки, стресу, що посилюється її переховуванням від матері. Наразі потреби дитини в догляді і опіці забезпечує батько, якого дівчинка любить і якому довіряє. ОСОБА_3 відчуває постійну тривогу і небезпеку через необхідність переховуватися від матері. Дівчинка емоційно приєднується до переконань батька, що їх з ОСОБА_4 можуть викрасти. У ОСОБА_3 існує побоювання, що мати може лишати їх ввечері без догляду та уваги, якщо вони до неї повернуться. Потреба дівчинки у присутності мами у її житті лишається незадоволеною. ОСОБА_3 сумує за мамою, потребує материнської любові і ласки. На спільній зустрічі з мамою ОСОБА_3 обіймала маму і плакала, говорила, що хоче, щоб вони всі були разом. ОСОБА_3 важко переживає конфлікт між батьками, відчуває себе у ньому посередником, та перебуває у стані «між двох вогнів». Дівчинка ще не прийняла розлучення батьків, мріє про те, що вони ще будуть жити разом, як раніше.

ОСОБА_4 , 2013 року народження, на першому етапі діагностики серед членів родини визначив батька, матір та сестру. Для проведення повного психологічного обстеження та надання результатів щодо психоемоційного стану дитини та особливостей його прив`язаностей необхідне проведення другого етапу діагностики та спільної зустрічі дитини з матір`ю, що не було проведено у зв`язку з неявкою батька, відсутністю його активних контактів.

Враховуючи вищезазначене психологами рекомендовано, зокрема, створити дітям безпечні комфортні умови проживання з чітким графіком зустрічей та участю того з батьків, який не проживає з дітьми, а також взяти до уваги, що переховування дітей від матері має травматичний вплив на психоемоційний стан дитини ОСОБА_3 і фактично є проявом психологічного насилля по відношенню до неї (а.с.136-138, т.1).

Відповідно до акту обстеження місця проживання від 23 жовтня 2018 року, складеного депутатом Клавдієво-Тарасівської селищної ради, за місцем проживання матері - ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 створені належні умови для проживання дітей (а.с.142, т.2).

Встановлено, що у провадженні Подільського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 758/9604/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, Бородянська районна державна адміністрація Київської області, про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом із матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом з батьком.

Встановлено, що 09 квітня 2019 року Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, розглянувши звернення ОСОБА_2 від 09 січня 2019 року щодо визначення її способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дітей (протокол №5 від 20 березня 2019 року) прийняла розпорядження № 220, згідно з яким визначено порядок зустрічей матері - ОСОБА_2 з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 таким чином: щопонеділка з 16 год 00 хв. до 19 год 00 хв., щосереди з 16 год 00 хв. до 19 год 00 хв.; перша та третя субота місяця з 12 год 00 хв. до 18 год. 00 хв. неділі (а.с.6, т.1).

Відповідно до ч.ч.2, 8-10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Кожна дитина відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст.ст. 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Пунктом 1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року визначено питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини. Пунктом 73 (абз.2,3) вищевказаної постанови визначено, що працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання незаконним розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 квітня 2019 року № 220 «Про порядок зустрічей ОСОБА_2 з малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 », оскільки при прийнятті вказаного розпорядження відповідач діяв в межах чинного законодавства, з урахуванням законних прав та інтересів, як дітей, так і їх батьків.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував обставин, які підтверджують незаконність оскаржуваного розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, якими позивач обґрунтував свій позов, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги надані позивачем висновок психолога ОСОБА_15 від 04 лютого 2019 року (а.с.31-44, т.1), висновок дитячого психолога ОСОБА_7 від 02 липня 2018 року (а.с.45-46, т.1), висновок психолога ОСОБА_7 про емоційно-психологічний стан ОСОБА_3 , 2011 року народження, станом на 11 листопада 2018 року (а.с.51-54, т.1), висновок психолога ОСОБА_7 про емоційно-психологічний стан ОСОБА_4 , 2013 року народження станом на 30 червня 2018 року (а.с.47-50, т.1), рецензію психолога ОСОБА_15 від 03 червня 2019 року на висновок № 111 від 28 травня 2019 року психологічного обстеження малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , складений у міському центрі дитини Служби у справах дітей Київської міської державної адміністрації (а.с.87-94, т.1), а також рецензію психолога ОСОБА_7 на висновок психологічного обстеження № 111 від 28 травня 2019 року (а.с.95-99, т.1), оскільки психологи ОСОБА_15 та ОСОБА_7 не працюють у відповідній державній спеціалізованій установі та не включені до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Також колегія суддів враховує, що на відміну від наданих позивачем вказаних вище висновків психологів, висновок психологічного обстеження №111 від 28 травня 2019 року, який складений практичними психологами міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ївиконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на запит Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, зроблений з урахуванням консультацій не тільки з батьком - ОСОБА_18 , а й консультацій з матір`ю - ОСОБА_2 та спільної зустрічі дитини ОСОБА_3 з матір`ю, що свідчить про повноту та об`єктивність цього психологічного обстеження.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що визначений оскаржуваним розпорядженням порядок зустрічей матері з дітьми жодним чином не враховує режиму дітей, які є школярами, а саме, їх навчання, відпочинку, підготовки до уроків та відвідування гуртків й спортивних секцій, є необґрунтованими, оскільки позивачем на надано доказів на підтвердження вказаних обставин.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивач до початку розгляду справи по суті 16 жовтня 2019 року через канцелярію суду подав заяву про доповнення позовних вимог, в якій просив визначити інший порядок зустрічей ОСОБА_2 із малолітніми дітьми, однак суд першої інстанції по цій заяві не прийняв жодних процесуальних рішень, чим порушив права позивача, виходячи такого.

Відповідно до положень пунктів 1, 2, 9 Розділу ІІ Інструкції з діловодства у місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року №814, канцелярія щоденно протягом робочого часу суду забезпечує прийняття та реєстрацію документів, що подаються до відповідного суду. Реєстрації підлягають вхідні, вихідні та внутрішні документи (довідки, доповідні записки, заяви, протоколи засідань зборів суддів, тощо). На першому аркуші вхідного документа у правому нижньому куті або вільному від тексту місці проставляється реєстраційна позначка (штамп), в якому зазначаються дата реєстрації, реєстраційний номер (та за необхідності - найменування суду) і підпис особи, яка здійснила реєстрацію документа, а в разі необхідності - і час подання документа.

Матеріали справи не містять доказів того, що 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про доповнення позовних вимог і така заява була зареєстрована судом у встановленому законодавством порядку.

Надана ОСОБА_1 до суду першої інстанції копія заяви про доповнення позовних вимог від 16 жовтня 2019 року (а.с.196, т.1) не містить реєстраційного номеру вхідної кореспонденції суду, а тому не є доказом того, що 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 у вставленому законом порядку подав до суду першої інстанції заяву про доповнення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був допущений судом до участі у судовому засіданні, під час якого було ухвалене оскаржуване рішення суду, є безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження цих обставин.

Таким чином, наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняГолосіївського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: