ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 389/644/20

провадження № 22-ц/4809/334/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Фактор»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Фактор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року (суддя Ябчик Н.М.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов та інших доводів сторін

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грін Фактор» (далі - ТОВ «Грін Фактор») звернулося до Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 18 червня 2019 року № ЛМ-00569102 у загальному розмірі 25 529,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18 червня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Мані» (далі - ТОВ «Лайм Мані», Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено в електронній формі кредитний договір № ЛМ-00569102 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого відповідач шляхом безготівкового перерахування Кредитодавцем грошових коштів на картковий рахунок отримала кредитні кошти в сумі 3500,00 грн. на умовах строковості, зворотності та оплатності. Однак, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, у результаті чого станом на 26 лютого 2020 року заборгованість за кредитним договором складає: 3500,00 грн - заборгованість по кредиту, 8120,00 грн - заборгованість по процентам, з яких 1120,00 грн нараховані відповідно до п. 1.4.1. Кредитного договору, 7000,00 грн нараховані відповідно до п. 1.4.2. Кредитного договору, 13 825,00 грн - пеня, 84,14 грн - 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Оскільки на підставі договору факторингу від 06 серпня 2019 року ТОВ «Лайм Мані» відступило право вимоги за Кредитним договором ТОВ «Грін Фактор», позивач звернувся до суду з даним позовом.

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву відповідач просила позовну заяву задовольнити частково та зменшити розмір процентів та пені з 21945,00 грн до 3500,00 грн. Зазначила про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені через відсутність передбаченого обов`язку по її сплаті позивачу. Вказала, що одночасне стягнення штрафу та пені суперечить нормі ст. 61 Конституції України. Наголосила, що за п. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (а.с. 86-89).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року позов ТОВ «Грін Фактор» задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором в сумі 25529,14 грн.

Суд першої інстанції погодився з доводами позовної заяви щодо наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором у пред`явленому до стягнення розмірі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач погодилась з умовами Кредитного договору, однак його умов не виконала. Суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати погашення заборгованості за Кредитним договором, оскільки набув право такої вимоги за договором факторингу. Вказав, що не вбачає підстав для зменшення розміру пред`явлених до стягнення з відповідача сум процентів та пені, оскільки не встановлено значного перевищення неустойки щодо розміру збитків.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачподала апеляційну скаргу, згідно з якою просить рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 8120,00 грн. заборгованості по процентам, 13825,00 грн пені та 84,14 грн 3% річних скасувати; винести нове рішення про часткове задоволення позовних вимог; стягнути з відповідача на користь позивача 3500,00 грн заборгованості про процентам; в іншій частині позовних вимог відмовити.

Вважає, що в оскаржуваній частині рішення суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, а саме ст. 61 Конституції України, ст.ст. 549, 551 ЦК України.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 09 грудня 2020 року з підстав, що в ній зазначені, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Оскільки у встановлений апеляційним судом строк відповідачем було усунуто недоліки апеляційної скарги, відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 16 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

03 лютого 2021 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції на 25 лютого 2021 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У відповідності до вимог процесуального закону сторони повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 130-132).

25 лютого 2021 на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява скаржниці про розгляд справи без її участі (а.с. 133-134).

Позивач своїми процесуальними права на подання відзиву на апеляційну скаргу та на участь у засіданні апеляційного суду не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Обставини, встановлені судами

18 червня 2019 року між ТОВ «Лайм Мані» як Кредитодавцем та ОСОБА_1 як Позичальником укладено кредитний договір № ЛМ-00569102 (а.с. 7-11).

Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець передає Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 3500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах цього Кредитного договору (п. 1.1. Кредитного договору).

Відповідно до п.п.1.2., 1.3. Кредитного договору строк дії договору складає 365 днів; строк користування кредитом складає 16 днів та у випадках, передбачених Кредитним договором, може бути продовжений до 96 календарних днів включно.

Умовами, викладеними у п.п. 1.4., 1.5. Кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом: у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом протягом 16 календарвних днів з дня надання кредиту; у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту за кожен день користування кредитом з дня, наступного за днем закінчення строку, передбаченого пп. 1.4.1. Кредитного договору, якщо зобов`язання не виконані Позичальником належним чином, наступні 80 календарних днів до 96 календарного дня включно з дати надання кредиту. З урахуванням положень п.1.4. Кредитного договору позичальник сплачує Кредитодавцю проценти за користування кредитом за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку: за строк, зазначений у пп. 1.4.1. Кредитного договору - 730 процентів річних; за строк, зазначений у пп. 1.4.2. Кредитного договору - 882,08 процентів річних.

Кредитодавець не пізніше 3 банківських днів з дати підписання Кредитного договору сторонами надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок, вказаний Позичальником, або надання готівкових коштів Позичальникові (п. 1.7. Кредитного договору).

У п. 1.9. Кредитного договору зазначено, що детальний опис сукупної вартості кредиту за цим договором наведений у Додатку № 1 до цього Кредитного договору, який є його невід`ємною частиною. Позичальник підтверджує, що перед укладенням цього Кредитного договору він був повідомлений Кредитодавцем про особу та місцезнаходження Кредитодавця та про умови кредиту згідно з вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до п.п. 5.5.- 5.7. Кредитного договору у випадку несплати Позичальником суми кредиту у строк 16 календарних днів з дня надання кредиту, Позичальник на вимогу Кредитодавця, що пред`являється не раніше п`ятнадцятого дня існування несплати суми кредиту, зобов`язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 100,00 грн; у випадку порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування кредитом Кредитодавець має право нарахувати Позичальнику пеню в розмірі 2,5% від суми залишку кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з 97 дня з моменту надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Сплата Позичальником неустойки (пені, штрафу) не звільняє його від обов`язку повернути Кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти, нараховані за користування ним.

У додатку № 1 до Кредитного договору, що є його невід`ємною частиною, сторонами погоджено детальний розпис сукупної вартості кредиту, який відповідає зазначеним вище умовам Кредитного договору (а.с. 12).

Кредитний договір та додаток № 1 до Кредитного договору підписані Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Як вбачається зі змісту інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 26 лютого 2020 року № 387/02, яке виступало оператором платіжної інфраструктури, 18 червня 2019 року на сайті VASHAGOTIVOCHKA.UA через платіжний сервіс "Platon" Кредитодавцем на картковий рахунок Позичальника перераховано кредитні кошти в сумі 3500,00 грн (а.с. 13).

Надходження зазначених кредитних коштів на картковий рахунок Позичальником не заперечується.

Натомість, позивач стверджує, що Позичальник свої зобов`язання за Кредитним договором не виконала. Відповідно до доданого до позову розрахунку заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 25529,14 грн., з яких: 3500,00 грн - кредит, 8120,00 грн - проценти, 13825,00 грн - пеня, 84,14 грн - сума нарахованих 3% (а.с. 27).

06 серпня 2019 року між ТОВ «Грін Фактор» (Фактор) та ТОВ «Лайм Мані» (Клієнт) було укладено договір факторингу № ЛМ-06/08-19, за яким на оплатній основі ТОВ «Лайм Мані» відступило ТОВ «Грін Фактор» свої права грошових вимог до третіх осіб, що виникли на підставі кредитних договорів, зазначених у Додатку № 1 до цього договору, зокрема, до ОСОБА_1 за Кредитним договором № ЛМ-00569102 від 18 червня 2019 року (а.с. 18-24). Відповідно до п. 2.6 договору факторингу після відступлення прав грошових вимог до Фактора переходить право нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитними договорами боржників.

ТОВ «Лайм Мані» та ТОВ «Грін Фактор» є фінансовими установами, які надають фінансові послуги, що підтверджується відповідними свідоцтвами та виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 14-17).

06 серпня 2019 року ТОВ «Лайм Мані» шляхом направлення відповідної інформації на адресу відповідача повідомило останнього про відступлення своїх прав вимоги за укладеним між ними Кредитним договором із зазначенням нових платіжних реквізитів для сплати заборгованості (а.с. 25).

Відповідно до письмової вимоги від 18 вересня 2019 року ТОВ «Грін Фактор» з метою досудового врегулювання спору встановлено триденний строк з дня її отримання для погашення відповідачем заборгованості за Кредитним договором (а.с. 26).

Оскільки відповідач заборгованість за Кредитним договором не сплатила, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги ТОВ «Грін Фактор» у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила умови Кредитного договору, належним чином не виконала своє зобов`язання в частині своєчасного та в повному обсязі повернення кредитних коштів, процентів за кредитом. Встановивши, що право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача, за відсутності доказів погашення відповідачем заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом, пені за неналежне виконання зобов`язання та 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем вимог позову. Водночас, суд вказав на відсутність підстав для зменшення нарахованих відповідачу процентів та пені з 21945,00 грн до 3500,00 грн.

Рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог про стягнення з заборгованості за кредитом у сумі 3500,00 грн відповідачем не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Оскаржуючи судове рішення в частині задоволення судом вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пені та 3% річних, відповідач зазначає, що з Позичальника на користь позивача мають бути стягнуті 3500,00 грн заборгованості про процентам, у решті вимог позову слід відмовити в повному обсязі.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію» та «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення Кредитного договору).

Відповідно до ст. 3, 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Враховуючи наведене, Кредитний договір між ТОВ «Лайм Мані» та ОСОБА_1 , укладений сторонами правочину в електронній формі шляхом підписання його умов Кредитодавцем електронним підписом та Позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів наголошує, що сторонами Кредитного договору погоджено всі його істотні умови щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір та тип процентної ставки, а також відповідальність за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1-2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Частково заперечуючи проти задоволення позову та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач про свою незгоду з розрахунком пред`явленої до стягнення суми заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та 3% річних не зазначала, доказів на спростування наявного у справі розрахунку заборгованості, як і власного альтернативного розрахунку, не надавала.

Враховуючи фактичні обставини справи та зважаючи на те, що скаржниця не доводить у встановленому законом порядку сплати нею заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 8120,00 грн., пені в сумі 13825,00 грн., 3% річних в сумі 84,14 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Колегією суддів визнаються безпідставними доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норми ст. 61 Конституції України, за якою ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Сторонами у п.п. 5.5., 5.6. Кредитного договору погоджено сплату Позичальником, у випадку порушення останнім строків виконання зобов`язань за договором, штрафу та пені як видів неустойки.

Разом з тим, за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за Кредитним договором позивач нарахував лише пеню у встановленому договором розмірі, вимога ж про стягнення з відповідача штрафу за те ж порушення умов Кредитного договору позивачем не пред`являлась.

Таким чином, про подвійне притягнення відповідача до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення у даному випадку не йдеться.

На доводи апеляційної скарги щодо зменшення до 3500,00 грн заборгованості по процентам та стягнення з відповідача лише вказаної суми, а також щодо відмови у задоволенні решти позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З наведеного вбачається, що за визначених законом обставин суд наділений правом зменшувати розмір не будь-якої заборгованості відповідача, а виключно розміру неустойки, тобто нарахованих до стягнення сум штрафу або пені.

Варто зауважити, що пред`явлені до стягнення з відповідача проценти за користування кредитом, пеня та 3% річних мають різну правову природу, а тому не можуть бути ототожнені як один вид стягнення.

Так, суд касаційної інстанції неодноразово наголошував, що проценти за неправомірне користування чужими коштами, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, по своїй суті є гарантією належного виконання зобов`язання. Ці проценти входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а тому відрізняються від процентів за правомірне користування кредитом чи позикою (за ст. 1048 та ст. 1054 ЦК України), які за правовою природою є винагородою кредитора за користування боржником грошовими коштами. Водночас, пеня, на відміну від процентів за неправомірне користування грошовими коштами (ч.2 ст. 625 ЦК України) та процентів за правомірне користування кредитом чи позикою (ст.ст. 1048, 1054 ЦК України), є формою цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація стороною у справі спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (ст. 11 ЦПК України).

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вказані правові висновки були підтверджені, зокрема, постановами Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц та постановами Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №727/6738/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 727/8501/15-ц, від 04 червня 2020 року у справі № 369/5393/15, від 15 липня 2020 року у справі № 185/1265/17.

Як вбачається з фактичних обставин справи, загальний розмір збитків, які поніс позивач, дорівнює загальному розміру заборгованості відповідача за Кредитним договором у даній справі та складає 11 6120,00 грн (3500,00 грн тіло кредиту + 11620,00 грн проценти за користування кредитом), а розмір нарахованої пені складає 13 825,00 грн, тобто є на 2 205,00 грн більшим від суми основної заборгованості відповідача за Кредитним договором.

Суд першої інстанції, зазначаючи про відсутність підстав для зменшення розміру пені, вказав, що значного перевищення неустойки щодо суми збитків встановлено не було.

Разом з тим, судом першої інстанції безпідставно не враховано, що норма ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає право суду на зменшення неустойки також за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).

Враховуючи, що фізична особа - позичальник зазвичай є слабшою відносно кредитора стороною у кредитних відносинах, що звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, апеляційний суд вважає, що розмір пені, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 не має перевищувати суми основного зобов`язання відповідача за Кредитним договором, а тому підлягає зменшенню до 11 620,00 грн. На думку суду, саме такий розмір є справедливим, розумним та співмірним, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи.

Однак, суд першої інстанції не дотримався розумного балансу між інтересами, зокрема майновими, сторін у справі, з урахуванням особливостей предмета спору та ціни позову, що спричинило ухвалення помилкового рішення у частині відмови у зменшенні пред`явленої до стягнення з відповідача суми пені.

У зв`язку з викладеним, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вимоги про стягнення пені з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 11 620,00 грн.

Разом з тим, за наведеного вище підстави для зменшення пред`явлених до стягнення сум процентів річних за користування кредитними коштами, пені та 3% річних до зазначених відповідачем у апеляційній скарзі 3500,00 грн у апеляційного суду відсутні, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України апеляційним судом змінено розподіл судових витрат відповідно до ухваленого судового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року скасувати частково.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Фактор» (, вул. Потьомкінська, 13/5, офіс 29, м. Миколаїв, 54030) пеню в сумі 11 620,00 грн.

У решті рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Фактор» (, вул. Потьомкінська, 13/5, офіс 29, м. Миколаїв, 54030) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 272,42 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний