Провадження № 2-з/539/38/2021
УХВАЛА
19 липня 2021 року Лубенський міськрайонний суд
в складі: головуючого судді Даценка В.М.,
з участю секретаря Ковтун І.О.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Лубни заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову про забезпечення позову,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову про стягнення боргу, мотивуючи тим, що 12 листопада 2020 року ОСОБА_2 отримав у позику на підставі розписки у ОСОБА_1 кошти у розмірі - 7000 доларів США. Строком повернення позики до 10 лютого 2021 року. Натомість на 22 лютого 2021 року ОСОБА_2 , позику не повернув на зв`язок не виходить.
З автоматизованої бази виконавчого провадження вбачається, що на ОСОБА_2 відкрите не одне виконавче провадження, а це може свідчити, що він не спроможний на сьогодні виконати свої зобов`язання. Відповідач ОСОБА_2 відмовляється від спілкування, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу та штрафних санкції у сумі 198 350,97 грн.
ОСОБА_1 вважає що, невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду.
Сторони в судове засідання не викликались.
Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Виходячи із змісту ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами
Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.
Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.
Суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
При цьому суд також враховує, що захист прав, свобод та інтересів позивача до ухвалення рішення в справі може стати неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви.
Дослідивши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд встановив, що між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення коштів, отриманих відповідачем за договором позики.
Суд вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому вжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку могли б бути виправданим.
Разом із тим, обираючи спосіб забезпечення позову ОСОБА_1 прохає накласти арешт на майно та рахунки ТОВ «МАКРЕЗ», засновником якого є ОСОБА_2 .
На думку суду, пропонуючи такий спосіб забезпечення позову позивач безпідставно ототожнює майно ТОВ «МАРКЕЗ» з майном відповідача, оскільки наведене товариство є окремою юридичною особою. Відповідно відношення відповідача до майна ТОВ «МАРКЕЗ» не можна охарактеризувати загальними складовими власності - володіння, користування і розпорядження. Майнові відносини цих осіб можуть бути пов`язані з виплатою дивідентів, конвертацією частки відповідача після задоволення вимог кредиторів, тощо.
В свою чергу, вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рахунки товариства та майно можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності товариства.
Відтак, суд не вбачає підстав для забезпечення такого позову в запропонований спосіб.
Враховуючи викладене, подана заява не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд -
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову про забезпечення позову залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко