Дата документу 12.03.2021
Справа № 501/3714/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про визначення місця проживання дитини

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 (далі позивач) 03.11.2020 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про встановлення місця проживання малолітньої дитини, згідно якого просить суд визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір`ю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 03.10.2019 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від шлюбних відносин у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеса по справі №522/11170/20 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 2200,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач 23.12.2020 надав до суду відзив на позов та клопотання про залишення позову без розгляду, просить суд залишити без розгляду позов у зв`язку з тим, що відсутній спір між сторонами (а.с.37-43).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник в судовому засіданні просили суд задовольнити позов та посилались на те, що, між сторонами стали виникати суперечки щодо графіку спілкування з дитиною.

Також, позивачка стверджувала в судовому засіданні, що відповідач погрожує їй, що забере дитину проживати до себе в інше місто, тому з метою захисту інтересів своєї малолітньої доньки, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом та встановити місце проживання дитини з нею, матір`ю.

Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та врахувати висновок органу опіки та піклування.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 03.11.2020 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.25).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 12.11.2020 справу прийнято до свого провадження (а.с.33-34).

В судовому засіданні 25.01.2021 ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.69-72).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.10.2019 року (а.с.12).

Згідно копії свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_5 (а.с.13).

Неповнолітня ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації від 31.12.2020, визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.66-68).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації від 26.02.2021, доцільно визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою:

АДРЕСА_1 . Оцінка Суду.

Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Частинами 1, 2 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

В судовому засіданні позивачка стверджувала, що її звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має на меті вирішення життєво важливих питань в житті дитини, в тому числі перебування дитини в нічний час вдома через те, що між нею та відповідачем інколи існують непорозуміння щодо графіку спілкування з дитиною.

Відповідач стверджував в судовому засіданні, що спору про місце проживання дитини між ним та позивачкою не існує, з моменту припинення шлюбних відносин донька проживає з матір`ю, однак інколи існують непорозуміння з позивачкою щодо графіку спілкування з дитиною.

Суд бере до уваги, що відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації від 31.12.2020, визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.66-68).

Отже, між сторонами існує спір щодо графіку спілкування з дитиною.

Суд звертає увагу, що з 2018 року існує спрощена процедура виїзду дитини за кордон, якою може скористатись той із батьків, з яким проживає дитина. Місце проживання має обов`язково підтверджуватись рішенням суду або органу опіки та піклування, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з тим із батьків, який має намір виїздити за межі України з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб.

Так, порядок та підстави виїзду дитини за кордон без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків регулюється частиною 5 статті 157 Сімейного кодексу України та пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені постановою КМУ №57 від 27.01.95р.

Згідно абз.2 п.5 ст.157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей.

Отже, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що вимоги позову про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно квитанції №29-8605443/С від 29.10.2020 року (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 840,80 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача з врахуванням задоволення позову у повному розмірі.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її матір`ю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 840,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2021 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко