Справа № 188/762/21
Провадження № 2-з/188/59/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року Суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області Ніколаєва І.К. ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісно нажитого майна,-

ВСТАНОВИВ:

22.06.2021 року в провадженні судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісно нажитого майна.

Ухвалою від 12 липня 2021 року провадження по справі відкрито та призначено судове засідання по справі.

13.07.2021 року до суду надійшла заява про забезпечення позову , в обґрунтуванні заяви позивач зазначає, що 22 червня 2021 року нею подано до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву до ОСОБА_2 про розподіл сумісного нажитого майна. Все майно, яке є предметом спору знаходиться у відповідача. Після того, як відповідач дізнається про існування позовної заяви, є велика вірогідність того, що останній приховає майно, або може продати. З метою забезпечення позову є необхідним накладення арешт на майно, яке є предметом спору, і яке знаходиться у відповідача, а саме:

- автомобіль «Маzdа 323», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- трактор колісний ЮМЗ - 6 АЛ, 1988 року випуску, заводський №б/н, двигун

№ НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- плуг ПНВ 3-35;

- агрегат дисковий АГД-2,1;

- культиватор КРН;

- борони середні в кількості 6 одиниць.;

- сівалка СУПИ -8;

- культиватор КРН - 5,6.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи між Позивачем та Відповідачем існує цивільний спір, предметом якого є розподіл сумісно нажитого майна.

Вивчивши заяву суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного: станом на момент звернення в провадженні судді Ніколаєвої І.К. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісно нажитого майна, провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 09 годину 00 хвилин 02 серпня 2021 року.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується :

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Таким чином, за даних обставин, суд має право застосувати захід забезпечення позову у вигляді накладенням арешту на майно до вирішення спору по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, керуючись наведеними нормами цивільного процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі Шмалько проти України право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Також слід звернути увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорювань право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову по справі.

Заходи забезпечення позову, які вживаються судом, є співмірними заявленим позовним вимогам, їх невжиття може порушить право позивача на судовий захист.

Вирішуючи питання забезпечення позову судом враховано, що відповідач у встановленому законом порядку зареєстрований на території України та у нього наявне майно, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові , крім того у суду відсутні надані докази того, що майновий стан цього відповідача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду по справі, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, а тому обов`язок суду щодо беззаперечного застосування до відповідача зобов`язання, який передбачений випадками переліченими у ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутній.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 149, п. 6 ч. 1 ст. 150, ст. 151, ч. 10 ст. 153, ст. 154, ч. 1 ст. 157, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке знаходиться у відповідача - ОСОБА_2 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 а саме на :

- автомобіль «Маzdа 323», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- трактор колісний ЮМЗ - 6 АЛ, 1988 року випуску, заводський №б/н, двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- плуг ПНВ 3-35;

- агрегат дисковий АГД-2,1;

- культиватор КРН;

- борони середні в кількості 6 одиниць.;

- сівалка СУПИ -8;

- культиватор КРН - 5,6.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Застосувати вказані заходи забезпечення позову з дня винесення судом ухвали про забезпечення позову до закінчення дев`яносто днів з дня набрання рішенням суду по даній справі законної сили, або їх скасування за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд, протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. К. Ніколаєва