ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/1086/21 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , а також адвоката Доготер Оксани Георгіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 березня 2021 року, у складі судді Булах Є.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 30.11.2020 року, просивстягнути з відповідача на свою користь у якості відшкодування моральної шкоди 100000,00грн.

Свої позовні вимоги, позивач, пославшись, зокрема, на ч.3 ст.23, ст.ст.175, 176, 177, ч.2 ст.625, ч.1 ст.1167 ЦК України, обґрунтував наступним.

28 червня 2014 року між ним (позивачем) та відповідачем укладено усну угоду, за умовами якої відповідач запропонував частинами викупити належний йому автомобіль марки "Renault" TRAFIK, днз НОМЕР_1 , за 14000,00 доларів США, строком на 4 роки до 28.06.2018 року.

Порушивши умови домовленості, ОСОБА_2 15.02.2015 року безпідставно забрав у нього (позивача) автомобіль та відмовився повертати гроші, сплачені йому в рахунок купівлі даного автомобіля, не зважаючи на те, що ним (позивачем) сумлінно виконувались всі умови домовленості.

У зв`язку з порушенням майнових прав, з метою їх захисту, він (позивач) був змушений звернутися до Комсомольського районного суду м. Херсона.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29.03.2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за невиконання договірних зобов`язань було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24.05.2017 року було стягнуто з ОСОБА_2 на його (позивача) користь грошові кошти у розмірі 60763,41грн, що за офіційним курсом гривні до долара США на день ухвалення рішення було еквівалентно 2310 доларам США.

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_2 була залишена без задоволення, а рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2017 року було залишено без змін.

В січні-лютому 2020 року ОСОБА_2 остаточно розрахувався за зобов`язаннями і виконавче провадження №954265061 було закрито у зв`язку з його виконанням.

Внаслідок відмови відповідача від добровільного виконання своїх зобов`язань за домовленістю та ухиляння впродовж 5 років від повернення отриманих від нього (позивача) грошових коштів, він (відповідач) своїми умисними діями завдав йому (позивачу) окрім матеріальної, ще й моральну шкоду.

Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 100000,00грн, яку й просить стягнути з відповідача на свою користь. При цьому обґрунтував розмір завданої моральної шкоди отриманими впродовж 5 років моральними стражданнями, зазначивши, що вказаний розмір є розумним і справедливим. Також послався на висновок судово-психологічної експертизи №48-10-20 від 16.10.2020 року, відповідно до якого сума матеріального еквівалента моральної шкоди ОСОБА_1 може дорівнювати: а) при простій необережності дій відповідача 25000,00грн; б) при грубій необережності дій відповідача 50000,00грн; в) при непрямому намірі дій відповідача 75000,00грн; г) при прямому намірі дій відповідача 100000,00грн.

16.02.2021 року адвокат Доготер Оксана Георгіївна, діюча від імені відповідача, подала відзив на позов, у якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

По суті пред`явлених вимог вказала, що усі доводи в позовній заяві є надуманими. Крім того, за час судового розгляду справи №667/6010/15-ц відповідач ОСОБА_2 також переживав душевні страждання і хвилювання.

Крім того, після ухвалення рішення у справі № 667/6010/15-ц відповідач звертався до суду із заявою про розстрочку виконання рішення, проте йому було відмовлено. Оскаржувати ухвалу про відмову ОСОБА_2 не став та, щоб як найшвидше виконати зобов`язання перед ОСОБА_1 і сплатити грошові кошти, узяв кредит та остаточно розрахувався.

Отже факти про те, що позивач уникав виконання рішення не підтверджуються доказами і спростовуються наданими до відзиву матеріалами, оскільки відповідач виконання рішення не затягував, а його дії не містять умислу на спричинення моральної шкоди позивачу. Вказала, що позивачем не доведено протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та завданою шкодою.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24 березня 2021 року позов був частково задоволений. Суд вирішив:

--- стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000,00 грн;

--- в іншій частині розміру позовних вимог відмовити;

--- стягнути з відповідача на користь позивача 525,50 грн в рахунок відшкодування судового збору;

--- стягнути з відповідача на користь позивача 1225,80 грн в рахунок відшкодування судових витрат за проведення експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , пославшись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі. Зокрема зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність доказів наявності в діях відповідача по відношенню до позивача прямого умислу на завдання позивачу моральної шкоди, адже відповідач не бажав виконувати рішення суду, оскаржував його та виконавче провадження тривало більше двох з половиною років. Крім того, відповідач знав, що він (позивач) хворіє на цукровий діабет і є інвалідом, а тому, не бажаючи добровільно повертати гроші, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій для нього (позивача).

В апеляційній скарзі адвокат Доготер Оксана Георгіївна, діюча від імені ОСОБА_2 , просить вказане рішення суду скасувати й постановити нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити у повному обсязі. При цьому послалася на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема зазначила, що судом було залишено поза увагою те, що через сімейні труднощі та брак коштів позивач порушив умови домовленості й не повертав кошти у встановлені строки та графік, після чого відповідач забрав свій автомобіль. З метою захисту своїх прав позивач звернувся до Комсомольського районного суду м. Херсона (справа №667/6010/15). Після набрання рішенням суду законної сили відповідач з метою виконання зобов`язання перед ОСОБА_1 сплатив йому грошові кошти, взявши кредит. Тобто, дії відповідача не містять умислу на завдання позивачу моральної шкоди.

Також вказала, що суд не прийняв до уваги й того, що дії відповідача щодо оскарження рішення в апеляційному та касаційному порядку не являються незаконними, а тому факт наявності неправомірної поведінки позивача є недоведеним. Тобто, право особи на судовий захист не може являтися причиною завдання іншій особі моральної шкоди. Також позивачем не доведено причинний зв`язок між діянням та спричиненою шкодою.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга адвоката Доготер Оксани Георгіївни, діючої від імені ОСОБА_2 підлягає задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

На розгляді суду перебувала цивільна справа №667/6010/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та стягнення грошових коштів і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29.03.2017 року у вказаній справі у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної шкоди також було відмовлено (а.с.13-14).

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24.05.2017 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29.03.2017 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів скасовано та ухвалено нове у цій частині позовних вимог. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60763,41 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США на день ухвалення рішення еквівалентно 2310 дол. США (а.с.15-18).

Постановою Верховного суду від 03.07.2019 року за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24.05.2017 року касаційну скаргу було залишено без задоволення, а вказане рішення суду апеляційної інстанції було залишено без змін (а.с.19-24).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що червні 2014 року сторони уклали усну угоду, за умовами якої ОСОБА_2 передав у користування ОСОБА_1 належний йому на праві власності автомобіль марки RENAULT TRAFIK, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з правом набуття останнім права власності на транспортний засіб після сплати його вартості, яка визначена сторонами у 14 400 доларів США, і яку ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати ОСОБА_2 щомісячно у розмірі, не меншому ніж 300 доларів США протягом 48 місяців (чотирьох років). У письмовій формі договірні відносини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не оформили, однак, ніхто не заперечував і не спростовував як факт укладення угоди, так і факт її часткового виконання. Так, у підтвердження факту передачі ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 2 310 доларів США ОСОБА_1 було надано розписку про отримання ОСОБА_2 , починаючи з 30 червня 2014 року по 02 лютого 2015 року щомісячних платежів на загальну суму 2310 доларів США. ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції підтвердив факт отримання зазначених грошових коштів і пояснив, що ці кошти передавалися йому ОСОБА_1 у рахунок сплати вартості переданого автомобіля і за домовленістю між ними після сплати половини визначеної ціни транспортного засобу повинно було відбутися оформлення договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 також пояснив, що, оскільки ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання щодо сплати щомісячно 300 доларів США, він відмовився від продовження договірних відносин з останнім і забрав автомобіль. При цьому зазначав, що не поверне отримані від ОСОБА_1 грошові кошти, вважаючи їх платою за користування транспортним засобом протягом восьми місяців.

Також в зазначеній справі апеляційний суд вважав, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, переданих в рахунок оплати вартості автомобіля за договором купівлі-продажу, який сторонами укладений не був, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині. При цьому апеляційний суд вважав зазначені грошові кошти авансом, правові підстави утримувати який, відмовившись від продовження договірних правовідносин, що фактично мають ознаки попереднього договору (ст.635 ЦК України) у ОСОБА_2 відсутні (п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України).

Верховний же Суд зазначив, що законом не встановлена недійсність договору купівлі-продажу транспортного засобу у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, однак із положень Порядку вбачається, що для здійснення відчуження транспортного засобу власнику необхідно зняти його з реєстраційного обліку, а новий власник зобов`язаний зареєструвати (перереєструвати) транспортний засіб протягом десяти діб після придбання (одержання). Ураховуючи, що зазначених дій сторони не вчинили, а навпаки підтверджують, що момент оформлення договору купівлі-продажу пов`язували із проведенням ОСОБА_1 розрахунку за автомобіль, тому правові підстави для визнання договору дійсним відсутні.

Згідно висновку психологічної експертизи №48-10-20, що міститься в матеріалах справи та складений відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для останнього дії ОСОБА_2 (неповернення грошових коштів за автомобіль) носили психотравмувальний характер, спричинили виникнення у нього легко виражених порушень психічного стану психогенно-невротичного типу. Сума матеріального еквівалента моральної шкоди для ОСОБА_1 може дорівнювати: а) при простій необережності дій відповідача 25 000 грн.; при грубій необережності дій відповідача 50 000 грн.; при непрямому намірі дій відповідача 75 000 грн.; при прямому намірі дій відповідача 100 000 грн (а.с.25-27).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, пославшись, зокрема, на ч.ч.1 і 2 ст.23 ЦК України, виходив з того, що факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 та їх взаємозв`язок (причино-наслідковий зв`язок) з діями ОСОБА_2 з неповернення грошових коштів за автомобіль встановлено висновком психологічної експертизи №48-10-20 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким суд погоджується і який суд сприймає як такий, що проведений за ініціативою позивача і приєднаний до матеріалів справи як доказ на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, що у свою чергу відповідає приписам ст.ст.81, 83, 102, 175 ЦПК України. Також суд виходив з того, що ОСОБА_2 завдано ОСОБА_1 моральну шкоду при простій необережності дій, яка згідно висновку судово-психологічної експертизи №48-10-20 у грошовому виразі становить 25000 грн.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Статтею 23 ЦК України (Розділу І "Основні положення" Книги першої "Загальні положення") встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України (Підрозділу ІІ "Недоговірні зобов`язання" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право") моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст.44 Закону "Про авторське право і суміжні права";

при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вже зазначалось, відносини між сторонами склалися з приводу купівлі-продажу автомобіля. Сплачені позивачем відповідачу кошти вважаються авансом, правові підстави утримувати який, відмовившись від продовження договірних правовідносин, що фактично мають ознаки попереднього договору (ст.635 ЦК України) у ОСОБА_2 відсутні.

Покладаючи на відповідача обов`язок відшкодувати моральну шкоду, суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст.23 ЦК України, яка містить загальні положення про відшкодування моральної шкоди та на спірні відносини не поширюється.

Правовідносини сторін випливають з договірних відносин, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди. Жодних доказів на підтвердження такого (відшкодування моральної шкоди внаслідок невиконання зобов`язання за домовленістю з приводу купівлі-продажу автомобіля) позивачем не надано.

Також, у цій справі відсутні підстави для застосування Закону України "Про захист прав споживачів".

Отже, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вказана вимога позивача задоволенню не підлягає, а отже апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові. Відповідно, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених

позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно

розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.03.2020 року позивачу ОСОБА_1 встановлено до 01.04.2021 року другу групу інвалідності, загальне захворювання. Отже, на час подання позову (26.10.2020 року) він був особою, яку, згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Однак відповідно до нової, останньої Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 05.05.2021 року йому встановлено до 04.05.2021 року третю групу інвалідності, загальне захворювання.

Тобто, з 02 квітня 2021 року, зокрема і на час подання 23.04.2021 року апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 вже не був особою, яку, згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Встановлено, що при поданні апеляційної скарги позивачем не було сплачено судовий збір у розмірі 1261,20грн (150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 150% від 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних, а саме 150% від 0,4 х 2102,00грн, тобто 150% х 0,4 х 2102,00грн).

Згідно з п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов`язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 207 ЦПК.

Отже, розмір судового збору, який слід стягнути з позивача у дохід держави, складає 1261,20 грн.

При поданні 28.04.2021 року апеляційної скарги скаржником ОСОБА_2 було сплачено 29.05.2021 року судовий збір у встановленому законом розмірі 1261,20грн.

Оскільки апеляційну скаргу адвоката Доготер Оксани Георгіївни, діючої від імені відповідача ОСОБА_2 , задоволено повністю, то з позивача на користь скаржника підлягають стягненню судові витрати у зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в зазначеній частині у розмірі 1261,20грн.

При поданні позовної заяви позивач сплатив 2102,00 грн судового збору (а.с.1). При цьому за подання позовної заяви, за умови відсутності відповідної пільги, підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1000,00 грн (1 відсоток ціни позову в 1000 000грн, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Однак, як вже було зазначено, на час подання позову (26.10.2020 року) позивач був особою, яку, згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Тобто, можна дійти висновку, що судовий збір при поданні позовної заяви ним сплачено помилково, в більшому розмірі, ніж встановлено законом, а тому щодо нього відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" може бути вирішено питання про повернення судового збору за клопотанням особи.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Доготер Оксани Георгіївни, діючої від імені ОСОБА_2 ,задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24 березня 2021 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкодивідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1261,20грн.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 1261,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 20 липня 2021 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська