Справа № 591/1161/21
Провадження № 2/591/1507/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2021 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Северинової А.С.,
з участю секретаря судового засідання Синецької І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 591/1161/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 11 листопада 2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини щомісячного доходу відповідача, до досягнення сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане рішення суду набрало законної сили 20 червня 2015 року.
Позивачка зазначає, що з 2015 року будь-яке спілкування з відповідачем було втрачено, він не цікавиться життям сина, не приймає участь у його вихованні, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його здоров`ям. Дитина зареєстрована та проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Їх син ОСОБА_3 є учнем 3-Б класу Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 29 м. Суми, Сумської області. Відповідно до інформації, наданої вказаною установою, розвиток дитини відповідає його віку, навчальну програму хлопчик засвоює у повному обсязі, у школі дитина охайна, одягнена по сезону. Дитину приводить до школи та забирає після занять, відвідує батьківські збори та цікавиться успішністю його мати ОСОБА_1 . Громадянин ОСОБА_2 участі у вихованні сина не брав, у період з 01 вересня 2018 року по 18 лютого 2021 року навчальний заклад та батьківські збори в класі не відвідував. Пропозицій щодо додаткових витрат на дитину від батька за даний період до адміністрації закладу та батьківського комітету класу не надходило. Додаткові витрати на дитину в повному обсязі забезпечує мати ОСОБА_1 . Хлопчик привчений до самообслуговування: робоче місце у нього завжди охайне, переодягається самостійно, не потребує допомоги вчителя. Учень завжди має охайний вигляд, приходить завжди в чистому одязі. Він забезпечений всім необхідним приладдям та речами, які необхідні для навчання в школі.
Відповідно до довідки педіатра КУ СМДКЛ Св. Зінаіди 2МДП Тп/в ОСОБА_5 з нею у 2018 році ОСОБА_1 було підписано декларацію про медичне обслуговування дитини сина ОСОБА_4 . За весь час обслуговування лікар з батьком дитини жодного разу не спілкувалася, ОСОБА_4 завжди приводила мати ОСОБА_1 .
Зазначає, що батько свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує медичного догляду, лікування дитини, не спілкується із сином в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення ОСОБА_4 , не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ОСОБА_4 загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.
Відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування матері позивачки та своєї дитини, а з боку матері ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця м. Моздок, РФ, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 березня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 30 березня 2021 року.
30 березня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено до 05 травня 2021 року у зв`язку із неякою відповідача.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 07 липня 2021 року.
07 липня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 21 липня 2021 року у зв`язку із неякою відповідача.
В дане судове засідання учасники справи не з`явились.
Від позивачки ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Представник третьої особи управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Прилипко З.В. подала висновок органу опіки і піклування про можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивачки, повідомила, що проживають разом з позивачкою, відповідач є її колишнім зятем. Батько дитини не бажає спілкуватись з дитиною, не приймає участі в його вихованні. З 2015 року дитина батька не бачила, син спочатку чекав його, а зараз вже не чекає. Знає, що в нього є батько, але не пам`ятає, як він виглядає. Років 5 назад хлопчик запросив батька на День народження, проте він не прийшов та не привітав його. Позивачка не забороняє відповідачу спілкуватись з дитиною, проте він не бажає цього робити.
Свідок ОСОБА_7 повідомив, що проживає разом з позивачкою з липня 2017 року на зйомній квартирі. Особисто ніколи не бачив батька дитини. Протягом всього часу він жодного разу не телефонував їм та не спілкувався з дитиною. Дитина постійно перебуває з ними, а коли вони на роботі, то знаходиться у баби та діда на АДРЕСА_2 . Хлопчик його називає татом, він знає, що в нього є батько, але він його не знає. Від біологічного батька подарунки ніхто не передавав, з позивачкою у них відносин не має, у спілкуванні з хлопчиком вона не перешкоджає. Відповідач взагалі не проявляє інтересу до дитини.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлено, що 11 листопада 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 1757 (а.с. 9).
Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 , батьком якого є відповідач ОСОБА_2 (а.с. 12).
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на її утримання в розмірі 1/6 частини його щомісячного доходу, до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи стягнення з 05 березня 2015 року (а.с. 10-11).

Згідно характеристики з місця навчання дитини, його вихованням займається виключно мати, яка приділяє йому належну увагу та виховання. Батько у вихованні дитини участі не бере (а.с. 13, 14).

Відповідно до довідки педіатра КУ СМДКЛ Св. Зінаіди 2МДП Тп/в Волошко Л.О. від 15 лютого 2021 року з жовтня 2018 році з матір`ю дитини ОСОБА_1 було підписано декларацію про медичне обслуговування дитини. За весь час обслуговування лікар з батьком дитини жодного разу не спілкувалася, дитину завжди приводила мати (а.с. 15).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 17 червня 2021 року становить 78975 грн (а.с. 62-63).

Відповідно до висновку управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 12 липня 2021 року за № 1542/27.1-26 орган опіки та піклування вважає можливим позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 74-77).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, так як останній не приймає участі у вихованні дітей, не спілкується з ними, не цікавиться розвитком дітей та станом їх здоров`я. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, має заборгованість зі сплати аліментів, грошей у добровільному порядку на утримання і лікування дітей не надає.

Як пояснила в судовому засіданні представник третьої особи органу опіки і піклування, ними не з`ясовано думку ОСОБА_2 по даній справі у зв`язку з відсутністю контактних даних та адреси фактичного місця проживання.

За висновком управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 12 липня 2021 року за № 1542/27.1-26 орган опіки та піклування визнав можливим позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 74-77).

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачем до виконання ним своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 грн 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Зарічного районного суду м. Суми протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування в особі управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, буд. 35.

Повне судове рішення складено 21 липня 2021 року.

Суддя А.С. Северинова