Справа № 333/1729/21
Провадження № 2/333/2029/21
02 липня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Кулик В.Б.Б.,
за участю секретаря судового засідання Даниленко В.С.,
позивача ОСОБА_1 , третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах, та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження приватною власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
22.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , в обґрунтування якого зазначила наступне.
Позивач з 20.01.1977 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 , який 16.12.1986 року розірваний на підставі рішення Жовтневого районного народного суду м. Запоріжжя від 31.03.1986 року, про що видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу. Від шлюбу позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 мають повнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
В травні 2000 року донька позивача - відповідач ОСОБА_5 , зібрала свої особисті речі та виїхала на постійне проживання за невідомою позивачу адресою, пояснивши, що їде на заробітки (точна адреса позивачу невідома). З цього часу відповідач ОСОБА_5 фактично не проживає, не користується без поважних причин та не з`являється у квартирі № 36 , але з реєстрації не знялась, стосунків з позивачем, сестрою ОСОБА_2 , братом ОСОБА_3 , не підтримує, місце знаходження (перебування), проживання та засоби зв`язку відповідача ОСОБА_5 нікому з них невідомі. Відповідач ОСОБА_5 добровільно залишила квартиру, без будь-якого примусу та перешкод у користуванні житлом. Періодично, дуже рідко, ОСОБА_5 телефонувала позивачу, однак на її питання де вона зараз, вона не бажала відповідати, на питання щодо реєстрації в квартирі, вона відповідала, що не приїде. В останній раз позивач розмовляла з донькою ОСОБА_5 по телефону в 2018 році, однак її номер телефону був скритий та місце проживання вона не повідомила.
В грудні 2019 року відповідач ОСОБА_4 повідомив позивачу, що він переїжджає на постійне проживання до жінки, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах та створив з нею сім`ю. Як потім стало відомо позивачу зі слів спільних знайомих у відповідача ОСОБА_4 народилася дитина. Так, відповідач ОСОБА_4 з грудня 2019 року добровільно вибув із квартири № 36 , зібрав свої особисті речі та виїхав на постійне проживання за невідомою позивачу адресою. З цього часу відповідач ОСОБА_4 фактично не проживає, не користується та не з`являється у житловому приміщенні, але з реєстрації не знявся. Місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_4 позивачу не відомо, стосунків між собою вони не підтримують, засоби зв`язку їй невідомі.
На час подання позову у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані 6 осіб: позивач ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , відповідачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідачі по справі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не беруть участі в утриманні та облаштуванні квартири, не сплачують комунальні послуги та витрати на утримання будинку. У зв`язку зі змінами в законодавстві щодо призначення житлової субсидії, наявність зареєстрованих відповідачів у квартирі, відсутність даних про їх дохід, є перешкодою для позивача в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг в органах соціального захисту. Позивач та треті особи вимушені без участі відповідачів оплачувати всі витрати, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб. Позивач вважає, що оскільки відповідачі ( ОСОБА_4 - 1 рік 3 місяці, ОСОБА_5 - 20 років 9 місяців) більше одного року не проживають у квартирі без поважних причин, вони втратили право користування житловим приміщенням в даній квартирі. У зв`язку з реєстрацією відповідачів позивач, як співвласник житла належного їй на праві спільної сумісної власності не може на свій розсуд користуватися та розпоряджатися квартирою.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 24.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Пояснила, що її донька ОСОБА_8 вже понад двадцять років у квартирі не мешкає, їй відомо, що остання перебуває за кордоном та повертатися не збирається. Донька не повідомляє їй ані адресу свого мешкання, ані засобів зв`язку з нею. Інколи телефонує, останній раз телефонувала у 2018 році. ОСОБА_9 чоловік понад рік добровільно залишив квартиру, оскільки у нього склалася нова сім`я, з цього часу вона про нього нічого не знає, між собою вони ніяким чином не спілкуються. Зазначила, що відповідачам ніяких перешкод у користуванні квартирою ані з її боку, ані з боку третіх осіб, не чинилися. Ніяких особистих речей чи майна відповідачів у квартирі не має.
Відповідачі ОСОБА_10 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Позивач, згідно з наданих у судовому засіданні пояснень, не заперечує проти такого вирішення справи.
Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позову, просили суд його задовольнити, при цьому кожний окремо підтвердив, що в квартирі АДРЕСА_1 їхній батько ОСОБА_4 не проживає з грудня 2019 року, а їхня сестра ОСОБА_5 не проживає з травня 2000 року, їхні особисті речі в кватирі відсутні, перешкод у користуванні квартирою їм ніхто не чинив, оплату за комунальні послуги вони не здійснюють, де наразі знаходяться відповідачі їм невідомо, стосунків з ними вони не підтримують.
Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг ЗМР у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, причини неявки суду не відомі.
Заяв, клопотань про відкладення слухання справи суду не надано.
Суд, вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з Витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 249140417 від 21.03.2021 року, у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно відомості по даній квартирі відсутні (а.с. 25).
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: позивач ОСОБА_1 , з 21.09.1987 року по теперішній час; третя особа ОСОБА_2 , з 17.06.1999 року по теперішній час; її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.06.2010 року по теперішній час; третя особа ОСОБА_3 , з 21.09.1987 року, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 03.03.2021 року, від 10.03.2021 року (а.с. 30-31).
У квартирі АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання відповідачів по справі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя, щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 25.03.2021 року (а.с. 42-43).
Відповідач ОСОБА_4 є колишнім чоловіком позивача по справі ОСОБА_1 , які з 20.01.1977 року перебували у зареєстрованому шлюб, який 16.12.1986 року розірваний на підставі рішення Жовтневого районного народного суду м. Запоріжжя від 31.03.1986 року, про що видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 15-16).
Від шлюбу позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 мають трьох повнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 17-19).
Як вбачається з акту обстеження про не проживання особи за місцем реєстрації, виданого сусідами від 16.03.2021 року, ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але починаючи з грудня 2019 року, фактично не проживає за вказаною адресою, його особисті речі у вказаній квартирі відсутні (а.с. 28).
Як вбачається з акту обстеження про не проживання особи за місцем реєстрації, виданого сусідами від 16.03.2021 року, ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але починаючи з травня 2000 року, фактично не проживає за вказаною адресою, її особисті речі у вказаній квартирі відсутні (а.с. 29).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кожна окремо, суду пояснили, що відповідачі по справі колишній чоловік позивача ОСОБА_4 , та донька позивача та відповідача ОСОБА_5 у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не проживають. ОСОБА_4 з грудня 2019 року, а ОСОБА_5 з травня 2000 року і по теперішній час.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за адресою реєстрації не проживають, будь-яких витрат на утримання квартири не несуть, будь-які угоди з приводу проживання відповідачів в квартирі з позивачем не укладали, їх місце проживання позивачу на теперішній час не відомо.
Реєстрація відповідачів за вказаною адресою, перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження приватною спільною сумісною власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Позивач не може із-за реєстрації відповідачів оформити субсидію на оплату комунальних послуг.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди.
Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним.
Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ст. 405 ЦК України членом сім`ї власників житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно зі ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.
Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтво про смерть.
Відповідачі не знімаються з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою у добровільному порядку.
Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 понад рік, ОСОБА_5 понад двадцять років, не мешкають у спірній квартирі, не є її власниками, не несуть обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаних відповідачів, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах, та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження приватною власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні приватною спільною сумісною власністю, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування кватирою АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складено 02 липня 2021 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя В.Б. Кулик