Провадження №4-с/760/49/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Сопінської Н.Д., Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовича Мар`яна Богдановича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 р. заявник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовича М.Б., в якій просить:

визнати протиправними дії та рішення державного виконавця, а саме розрахунку заборгованості по аліментах від 10.05.2019 р., та від 26.06.2019 р.;

скасувати постанову державного виконавця від 19.06.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

скасувати постанову державного виконавця від 19.06.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом;

скасувати постанову державного виконавця від 19.06.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

скасувати постанову державного виконавця від 19.06.2019 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.

Вимоги скарги мотивовані наступним.

Так, 29.07.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 .

24 квітня 2008 року рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя шлюб було розірвано.

01.04.2008 року Центральним районним судом міста Сімферополя прийнято рішення, яким задоволено позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та видано виконавчий лист №2-1752 від 14 квітня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 аліментів у розмірі 200 грн., починаючи з 29 січня 2008 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

30.10.2008 року державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа №2-1752, виданого 14 квітня 2008 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки аліментів у розмірі 200 грн., починаючи з 29 січня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Заявник посилається на те, що з аналізу зазначеного виконавчого документу вбачається, що аліменти присудженні у твердій грошовій сумі у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України. Чинне законодавство не передбачає можливості державного виконавця самостійно змінювати суму аліментів, яка підлягає стягненню у твердій грошовій сумі.

Натомість державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовичем М.Б. здійснено розрахунок заборгованості по аліментах, згідно з яким у Боржника станом на 10.05.2019 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 6913, 10 (шість тисяч дев`ятсот тринадцять) гривень 10 коп. та винесено постанови від 19 червня 2019 року:

1) Постанова про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України;

2) Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання;

3) Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю;

4) Постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Крім цього, 26 червня 2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовичем М.Б. повторно здійснено розрахунок заборгованості по аліментах, який не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, заявник вважає зазначені розрахунки та постанови від 19 червня 2019 року такими, що здійснені з грубим порушенням вимог Сімейного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» та такими, що є протиправними та порушують законні права та інтереси Боржника з наступних підстав.

Державний виконавець аргументує розрахунки заборгованості аліментів посиланням на ст. 195 Сімейного кодексу України, якою передбачено визначення заборгованості за аліментами у частці від заробітку (доходу).

У п. 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 також зазначається про можливість визначення розміру аліментів тільки для випадків стягнення таких у частці від заробітку.

Таким чином, стаття 195 Сімейного кодексу України надає право державному виконавцю обчислювати заборгованість за аліментами винятково при визначенні заборгованості за аліментами у частці від заробітку (доходу).

Натомість, у виконавчому листі № 2-1752 від 14 квітня 2008 року, за яким відкрито виконавче провадження № 9745282 розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі. Відтак, до даних правовідносин підлягає застосуванню стаття 184 Сімейного кодексу України.

Відтак, заявник зазначає, що змінити розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі до розміру 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку можливо винятково за заявою стягувача - того з батьків, разом з яким проживає дитина. При цьому державний виконавець не наділений повноваженнями самостійно збільшувати розмір аліментів, визначених в твердій грошовій сумі.

Натомість державним виконавцем, всупереч вимогам Сімейного кодексу України самостійно донараховано розмір аліментів незважаючи на те, що розмір аліментів у виконавчому документі визначено у твердій грошовій сумі, яка, у відповідності із ст. 184 Сімейного кодексу України, може бути змінена тільки за заявою стягувача.

Зокрема, державним виконавцем станом на 10.05.2019 року нараховано заборгованість у розмірі 6913,10 грн., в той час як заборгованість, яка підлягала сплаті згідно із виконавчим документом становила 400 грн.

У виконавчому документі зазначено суму, що підлягає стягненню - 200 грн. щомісячно, таким чином заборгованість за чотири місяці повинна становити 800 грн.

Як вбачається із розрахунку, здійсненому Боржником, станом на 10.05.2019 року заборгованість по сплаті аліментів становила 400 грн.

Відтак, у державного виконавця були відсутні підстави для винесення зазначених вище постанов.

Відтак заявник зазначає, що його було безпідставно позбавлено можливості здійснювати свої права та реалізовувати законні інтереси, оскільки тимчасові обмеження в праві виїзду за кордон, застосування яких передбачено ч. 1 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, п. 19 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», застосовуються виключно на стадії виконання судових рішень і мають своєю ціллю спонукати боржника виконати відповідне рішення (суду чи іншого органу). При цьому такий захід може бути застосований виконавцем тільки при наявності заборгованості більше як за чотири місяці.

Відповідно, застосування обмеження в праві виїзду за кордон до особи, яка не має заборгованості по сплаті аліментів більш як за чотири місяці є безпідставним, позаяк, не відповідає підставам застосування такого заходу, ні меті, ані природі такого заходу.

На підставі викладеного, заявник звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.07.2019 визначено Солом`янський районний суд м. Києва для забезпечення розгляду матеріалів вказаної скарги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 11.07.2019 р. зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.07.2019 р., відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовича Мар`яна Богдановича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , та призначено справу до розгляду з повідомленням (викликом) сторін.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав. 09.02.2021 року скаржник та представник скаржника в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду від представника скаржника надійшла заява, відповідно якої представник просить проводити розгляд скарги за його відсутності та відсутності заявника. Скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити Крім того, в заяві зазначив про те, що заявник ОСОБА_1 не інформувався ВДВС про необхідність сплати аліментів у більшому розмірі, аніж визначено рішенням суду, що свідчить про добросовісне виконання ним обов`язку зі сплати аліментів і необґрунтованість обмеження в правах за оскаржуваними постановами. Також зазначив про подальше погашення заборгованості по аліментах зі сторони заявника.

Державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань, заяв, письмових пояснень щодо вимог скарги від державного виконавця до суду не надійшло.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких клопотань, заяв, письмових пояснень щодо заявлених вимог скарги від заінтересованої особи до суду не надійшло.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість скарги та відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 01.04.2008 р. позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 200 (двісті) гривень щомісячно, починаючи з 29.01.2008 р., до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

30.10.2008 року державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа №2-1752, виданого 14 квітня 2008 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 200 грн., починаючи з 29 січня 2008 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Звертаючись до суду зі скаргою на рішення державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Вдовича М.Б., заявник посилається на те, що державним виконавцем всупереч вимогам Сімейного кодексу України самостійно донараховано розмір аліментів незважаючи на те, що розмір аліментів у виконавчому документі визначено у твердій грошовій сумі, яка у відповідності до статті 184 СУ України, може бути змінена тільки за заявою стягувача. Проте, державний виконавець, будучи не наділений повноваженнями самостійно збільшувати розмір аліментів, визначених в твердій грошовій сумі, змінив розмір аліментів до розміру 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та у порядку, встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та винесення державним виконавцем постанов про накладення на боржника тимчасових обмежень суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 14 квітня 2008 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 200 гривень щомісячно починаючи з 29.01.2008 р. до повноліття дитини, але не менше ніж 30% неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України (далі - СК України) викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно ч.2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 р. у справі № 682/3112/18, провадження 14-580цс19.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець, розраховуючи заборгованість по аліментам, правильно виходив із мінімально граничного розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника управі виїздуза межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника управі керування транспортними засобами-до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що станом на 10.05.2019 року у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 6913,10 грн. Державний виконавець правомірно виніс постанови про встановлення тимчасових обмежень 19.06.2019 року до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що подана скарга є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 19, 124, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 18, 76-81, 89, 258-260, 268, 273, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Вдовича Мар`яна Богдановича, заінтересована особа: ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кушнір С.І.