Справа № 131/904/19
Провадження № 22-ц/801/530/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуСправа № 131/904/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Стадника І. М.

Секретар: Кузьменко Б. І.

За участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Якименка О. О.; представників відповідача адвокатів: Зайцева В. Ю. і Гончара О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Жорнище»

на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Жорнище» про розірвання договору оренди землі,

Рішення ухвалив суддя Олексієнко О.Ю.

Рішення ухвалено о 14.18 год у м. Іллінці Вінницької області

Дата складення повного тексту судового рішення невідома,

Встановив:

15 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Жорнище» про розірвання договору оренди від 23 квітня 2013 року.

Свої вимоги мотивувала тим, що 23 квітня 2013 року вона уклала із ПАТ «Жорнище» договір оренди належної їй земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,8397 га, кадастровий номер 030000286, яка розташована на території Жорницької сільської ради, терміном на 20 років.

Відповідно до п. 9 договору оренди землі № 4 орендар повинен сплачувати орендну плату у розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки землі, яка на момент підписання договору становила 16 094,40 грн., що у сумі складало 643,77 грн. Орендна плата могла бути як у грошовій так і в натуральній формі. У разі сплати орендарем орендної плати в натуральній формі про це щорічно, на початку року у додатку до договору оренди, мала укладатись окрема угода в якій мало бути зазначено номенклатуру, кількість, якість та вартість отримуваної в рахунок орендної плати продукції, а також мало бути зафіксовано сам факт бажання орендодавця отримувати орендну плату не в грошовій, а в натуральній формі.

Відповідно до п. 10 договору нарахування орендної плати мало здійснюватись з урахуванням індексації.

Відповідно до п. 13 договору розмір орендної плати повинен був переглядатися один раз на рік (тобто щорічно) у разі зміни коефіцієнтів індексації, підвищення цін і тарифів. Таким чином за 6 років із моменту підписання договору оренди мало бути укладено 6 додаткових угод.

Проте, вказані умови договору оренди протягом 6 років систематично не виконувалися орендарем, що призвело до порушення її прав.

За весь час дії договору оренди вона отримувала орендну плату в натуральній формі або в натурально-грошовій формі, однак жодної додаткової угоди про отримання орендної плати в натуральній формі на початку кожного року дії договору оренди орендар із нею не укладав, внаслідок чого вона була позбавлена права завчасно, відповідно до умов договору, зазначити чи бажає вона отримувати орендну плату в натуральній формі і, якщо бажає, то яку саме продукцію, якої якості та по якій ціні. Кожного року її ставили перед фактом, що орендна плата виплачується в натуральній формі лише тією продукцією, яку вирішив видавати орендар, по тій ціні і якості, яка вигідна йому.

Крім того коефіцієнт індексації нормативно-грошової оцінки земель в 2014 році збільшився на коефіцієнт 1,249 і орендар повинен був виплатити їй орендну плату в розмірі 804,04 грн., а не 643,77 грн., тобто недоплатив їй 160,03 грн.

В 2015 році недоплата склала 321,08 грн. За період 2016-2018 років орендар не сплачував їй по 321,08 грн. щорічно. За період з 2014 року по 2018 рік сума не сплати склала 1444,62 грн.

Крім того, кожного року відбувався ріст цін і тарифів, а орендна плата, всупереч п. 13 договору оренди, на цій підставі не зростала. За період з 2014 року по 2018 рік їй не сплачено 1105,22 грн. у зв`язку із ростом цін на промислову продукцію. А разом не сплачено 2549,84 грн.

Крім того, після підписання договору оренди відбувався постійний і значний ріст тарифів, а орендна плата у зв`язку з цим, в супереч п. 13 договору оренди орендарем не піднімалась.

Таким чином за всі 6 років оренди землі орендар не сплачував їй навіть і половини тієї суми, яку повинен був сплачувати, чим значною мірою позбавив її доходів, на які вона розраховувала при укладенні цього договору оренди землі.

Тому вона звернулася в суд із даним позовом і просила розірвати договір оренди землі № 4 від 23 квітня 2013 року і стягнути на її користь судові витрати.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року розірвано договір оренди землі № 4 від 23 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Жорнище» щодо оренди земельної ділянки площею 0,8397 га, кадастровий номер 05212824:0003:0000286, яка знаходиться на території Жорницької сільської ради Іллінецького району Вінницької області.

Стягнуто з ПАТ «Жорнище» на користь ОСОБА_1 748,00 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Жорнище» просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати.

Зазначив, що відповідач не погоджується із рішення суду, оскільки вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. На думку відповідача рішення суду не відповідає вимогам статей 263 і 265 ЦПК України і висновки суду, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, що є окремою підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги відповідача полягають у тому, що судом першої інстанції не вірно встановлено факт порушення виплати орендної плати з посиланням на власний розрахунок орендаря, що не відповідає обставинам справи, оскільки орендар зобов`язаний проводити оплату податку за рахунок орендодавця і така виплата не може бути розцінена як порушення умов договору оренди.

Також в рішенні суду не вказано на підставі якого доказу встановлено, що виплата орендної плати проведена в порушення вимог договору оренди; в якій сумі не виплачена орендна плата за кожен розрахунковий період та весь період і якою формулою керувався суд при розрахунку належної до виплати суми орендної плати. Судом при застосуванні самостійно коефіцієнту індексації нормативно-грошової оцінки земель не враховано положення статті 289 Податкового кодексу України щодо індексації нормативної грошової оцінки землі. Не враховано, що інформування власників землі і землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель проводиться в наступному році після розрахункового, відповідно лише в наступному після розрахункового року потрібно застосовувати відповідний коефіцієнт.

Суд невірно встановив коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який підлягав застосуванню у 2014 та 2015 роках, насправді ці коефіцієнти повинні застосовуватись у 2015 та 2016 роках, відповідно.

Також позивач не надала суду доказів порушення її прав на отримання виплат орендної плати, не подала клопотань про витребування доказів, призначення експертиз, тобто не скористалася своїм правом для підтвердження позовних вимог доказами, а навпаки, у своїй позовній заяві визнала, що отримувала орендну плату за весь час дії договору оренди і що орендна плата могла бути у грошовій та натуральній формах. Скарг під час отримання орендної плати про форму, розмір, якість, ціну тощо позивач до відповідача не подавала, отже визнавала такі умови і своїми діями (приймаючи оплату як належну, без зауважень) погоджувалася з ними.

Позивач надіслала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду вважає законним і таким, що відповідає матеріалам справи, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити в силі рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників сторін, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із встановлених судом обставин щодо проведених виплат позивачу орендної плати орендарем ПАТ «Жорнище» за 2014-2018 роки з порушенням вимог пунктів 10, 13 договору оренди № 4 від 23 квітня 2013 року земельної ділянки площею 0,8397 га кадастровим номером 05212824:0003:0000286, тобто про невиконання орендарем обов`язку по сплаті орендної плати за земельну ділянку з урахуванням зміни коефіцієнта індексації та із того, що невиконання такого обов`язку є порушенням істотних умов договору, які містять системний характер, що тягне за собою припинення договору оренди землі внаслідок його розірвання. Також суд не прийняв доводів відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, оскільки заявлений позивачем позов є негаторним позовом, який можна заявляти впродовж усього часу тривання порушення прав власника земельної ділянки.

Такий висновок суду є правильним, оскільки відповідає встановленим обставинам по справі та вимогам діючого законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2013 року ОСОБА_1 (орендодавець) уклала із ПАТ «Жорнище» (орендар) договір оренди землі № 4 належної їй земельної ділянки площею 0,8397 га, кадастровий номер 030000286, яка розташована на території Жорницької сільської ради, терміном на 20 років (а. с. 7-8, 9).

Відповідно до п. 9 договору оренди землі № 4 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4 % від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в сумі складає 643,77 грн. або в натуральній формі с/г продукцією, яка виробляється орендарем по її собівартості. Номенклатура, кількість та вартість продукції, яка поставляється орендарем орендодавцю в рахунок орендної плати, зазначається в окремій угоді, що щорічно до початку чергового року оренди укладається між орендодавцем і орендарем і є додатком до цього договору.

Відповідно до п. 10 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Згідно пункту 11 договору орендна плата вноситься у такі строки: до 20 числа останнього у звітному році місяця.

Відповідно до п. 12 договору передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, відомостями або накладними, розхідними документами.

Відповідно до п. 13 договору розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 14 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 1% несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 3 %.

Відповідно до пункту 37 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається (пункт 38 договору).

Ухвалою Іллінецького районного суду від 04 вересня 2020 року витребувано у відповідача ПАТ «Жорнище» інформацію у вигляді точного розрахунку за договором № 4 від 23 квітня 2013 року орендної плати позивачу ОСОБА_1 за 2014-2018 роки за користування земельною ділянкою площею 0,8397 га з урахуванням індексу інфляції (а. с. 78-79).

На виконання даної ухвали відповідачем надана інформація у вигляді розрахунку орендної плати позивачу ОСОБА_1 за договором оренди землі № 4 від 23 квітня 2013 року за період 2014-2018 років з урахуванням індексу інфляції (а. с. 86, 87-91).

Із наданих розрахунків нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,8397 га (кадастровий номер :03:000:0286) з урахуванням індексації за 2014-2018 роки, встановлено, що орендодавцю ОСОБА_1 нараховано і виплачено орендної плати за пай: за 2014 рік 547,21 грн.; за 2015 рік 671,40 грн.; за 2016 рік 647,80 грн.; за 2017 рік 647,80 грн.; за 2018 рік 1 554,72 грн.

На кожному із цих розрахунків наявний підпис директора ПАТ «Жорнище» Онофрійчука М. С. і головного бухгалтера Крикун Н. П.

Також судом встановлено, що відповідно до офіційних даних Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель в 2014 році збільшився на коефіцієнт 1,249 (а. с. 19).

Згідно пунктів 10,13 договору оренди землі № 4 від 23 квітня 2013 року та з урахуванням такого розміру коефіцієнта в 2014 році нормативна грошова оцінка повинна становити 20 101,19 грн.

У 2015 році коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель збільшився на коефіцієнт 1,2, тому нормативна грошова оцінка земельної ділянки повинна становити 24 121,42 грн.

У 2016 році коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель збільшився на коефіцієнт на 1,0, тому нормативна грошова оцінка земельної ділянки повинна становити 24 121,48 грн.

Не індексувалася нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки (а. с. 19).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1). Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 2). У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3).

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час укладання договору, передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі», в тій же редакції, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 цієї редакції Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, справляється виключно у грошовій формі. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

На підставі положень статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

Зазначених правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі N 183/262/17 (провадження N 61-41932сво18).

За правилами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку по сплаті орендної плати, є порушенням умов договору оренди землі, що дає право орендодавцю вимагати розірвання даного договору оренди землі, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору оренди і вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами статей 12 і 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Доказами, згідно вимог статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (статті 77-80 ЦПК України).

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (частина 4 статті 81 ЦПК України).

На виконання таких вимог і вимог пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України у заявленому позові ОСОБА_1 виклала обставини, якими обґрунтувала свої вимоги і зазначила докази, що підтверджують вказані нею обставини (а. с. 2-6) та надала такі зазначені нею у позові докази (а. с. 7-19).

ОСОБА_1 , звернувшись у липні 2019 року до суду з позовом та обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалася на те, що відповідачем систематично не виконувалися умови договору визначені у пунктах 9, 10, 13 протягом всього часу дії договору і відповідач не сплачував їй того розміру орендної плати, який повинен був сплачувати, чим значною мірою позбавив її доходів, на які вона розраховувала при укладенні цього договору оренди землі, тобто допущеною відповідачем значною не доплатою орендної плати, суттєво порушені істотні умови договору оренди землі (а. с. 2-6).

Відповідач, не визнавши позов і не погодившись із аргументами позивача, повинен був довести ті обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх заперечень таких позовних вимог та подати відповідні докази на підтвердження таких заперечень.

Проте відповідач в підтвердження своєї позиції та на спростування доводів позивача не надав належних і допустимих доказів про сплату позивачеві орендної плати в повному обсязі з урахуванням індексу інфляції.

Відповідач надавши відзив на позовну заяву, зазначив у ньому, що позивач отримала значно більше ніж розраховувала від цього договору, у підтвердження чого надав довідку № 227 від 16 вересня 2019 року про те, що ОСОБА_1 отримала за період з 2016 по 2018 роки орендну плату за земельні ділянки кадастровими номерами: :01:000:0387 і :03:000:0286 від ПАТ «Жорнище» в грошовій або в натуральній формі на суму: за 2016 рік 3398,69 грн., за 2017 рік 4423,69 грн., за 2018 рік 8156,86 грн. (а. с. 30-31 і 32) та надав відомості на видачу орендної плати у грошовій та натуральній формі за 2016-2018 роки (а. с. 33-46).

Ці докази судом не беруться до уваги, оскільки вони свідчать про оплату відповідачем орендної плати позивачу за оренду двох різних земельних ділянок із різними кадастровими номерами.

При цьому судом визнаються належними докази, які надані відповідачем на виконання ухвали суду від 04 вересня 2020 року, розрахунки орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,8397 га (кадастровий номер :03:000:0286, орендодавець ОСОБА_1 ) з урахуванням індексації ПАТ «Жорнище» за договором оренди землі № б/н від 23 квітня 2013 року за період 2014-2018 років. Із цих розрахунків вбачається, що в них зазначено розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік 16 094,40 грн., коефіцієнт індексації за 2014, 2016-2018 роки 1 % і за 2015 рік 1,249 % та до виплати підлягає: за 2014 рік 547,21 грн.; за 2015 рік 671,40 грн.; за 2016 рік 647,80 грн.; за 2017 рік 647,80 грн.; за 2018 рік 1 554,72 грн. За кожен рік розрахунок викладений на окремому аркуші і містить підпис директора ПАТ «Жорнище» Онофрійчука М. С. та головного бухгалтера Крикун Н. П. (а. с. 86, 87-91).

Наведені розрахунки свідчать про невиконання орендарем своїх обов`язків за договором оренди землі № 4 від 23 квітня 2013 року та про підставність і обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову з підстав невиконання відповідачем істотних умов договору оренди землі щодо сплати орендної плати орендарем, що відповідає вимогам статей 13, 15, 24 Закону України «Про оренду землі», пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України і статей 526, 651 ЦК України.

Наведеним спростовуються доводи відповідача щодо невірного застосування судом першої інстанції коефіцієнта індексації при проведенні розрахунків; щодо не вірно встановленого судом факту порушення виплати орендної плати та щодо того, що у рішенні суду не вказано на підставі якого доказу встановлено, що виплата орендної плати проведена в порушення вимог договору оренди.

Міркування відповідача про незаконність рішення суду з тих підстав, що у ньому не зазначено в якій сумі не виплачена орендна плата за кожен розрахунковий період та весь період і якою формулою керувався суд при розрахунку належної до виплати суми орендної плати, не заслуговують на увагу, оскільки ці міркування не стосуються предмета спору по даній справі.

Такі мотиви апеляційної скарги як не врахування судом першої інстанції при застосуванні самостійно коефіцієнту індексації нормативно-грошової оцінки земель положень статті 289 Податкового кодексу України щодо індексації нормативної грошової оцінки землі, те не врахування тих обставин, що інформування власників землі і землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель проводиться в наступному році після розрахункового, відповідно лише в наступному після розрахункового року потрібно застосовувати відповідний коефіцієнт, не заслуговують на увагу, оскільки ці зазначені відповідачем обставини не спростовують заявлених позивачем вимог про розірвання договору оренди з підстав не належного виконання орендарем умов договору оренди по виплаті орендної плати в належному розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного встановлення коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель, який підлягав застосуванню у 2014 та 2015 роках, так як ці коефіцієнти повинні застосовуватись у 2015 та 2016 роках, відповідно, також не впливають на висновки суду, оскільки вони не спростовують обставин не виконання орендодавцем умов договору оренди землі в частині нарахування та виплати орендної плати у належному розмірі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і не впливають на висновки суду та спростовуються наведеним вище.

З урахуванням встановлених обставин справи, правовідносин, які випливають із встановлених обставин та правових норм, застосованих до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість і законність рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції до скасування не підлягає, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача, понесені позивачем судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною шостою цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представник позивача надав до суду заяву від 16 березня 2021 року, яку підтримав у судовому засіданні і якою просив стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., та докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з апеляційним переглядом справи, а саме: ордер серії ВН № 162757; довідку від 16 січня 2021 року про вартість правничої допомоги в розмірі 5000,00 грн.; квитанцію № б/н від 10 березня 2021 року про сплату ОСОБА_1 5000 грн.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представники відповідача у судовому засіданні не заявили про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Жорнище» залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Жорнище» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2021 року