КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9915/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2021року місто Київ

справа №759/19866/20

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 6436 грн., щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до повноліття дітей.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що з 04 липня 2009 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Від даного шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначала, що молодший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною з інвалідністю до 18 років, що слідує з медичного висновку №83 від 01 грудня 2017 року, який було видано Київським міським психоневрологічним диспансером №4.

Вказувала, що з 2017 року відносини між нею та відповідачем значно погіршилось через його шкідливі звички, чоловік перестав приділяти увагу дітям, турбуватись про їх матеріальний достаток, турбуватись про добробут сім`ї.

Посилалась на те, що вона отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю, що є єдиним джерелом існування.

Вказувала, що вона фактично одна утримує двох дітей, сплачує житлово-комунальні послуги за проживання разом з дітьми у квартирі АДРЕСА_1 .

Зазначала, що на харчування ОСОБА_4 у школі під час навчання, вона кожного дня витрачає 15 грн., що за календарний місяць становить 300-330 грн., а на харчування ОСОБА_3 кожного дня витрачає 27 грн., що за календарний місяць становить 540-594 грн.

Посилалась на те, що крім цього, вона несе додаткові витрати на заняття сина ОСОБА_4 з логопедом та на реабілітолога для сина ОСОБА_3 , у якого діагностовано сколіоз спини та двостороння валіусна деформація стоп обох ніг.

Вказувала, що коштів достатніх на утримання дітей, вона не має та при цьому через необхідність доглядати молодшого сина інваліда дитинства ОСОБА_4 , вона позбавлена можливості заробити кошти у сумі достатній для належного утримання дітей, а її чоловік ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків утримувати дітей та лише періодично дає незначні суми коштів, які не забезпечують мінімальні фізіологічні потреби дітей, не кажучи про забезпечення належних умов їх проживання та розвитку.

Зазначала, що відповідач ОСОБА_1 ніколи не скаржився на стан свого здоров`я, не має на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, має житло за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає останнім часом разом зі своєю матір`ю, а тому відповідач має можливість заробляти кошти достатні для утримання своїх дітей.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 6436 грн. (по 3218 грн. на кожну дитину) щомісячно, починаючи з 12 листопада 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

Допущенонегайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, врахувавши зазначені ним докази та аргументи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилався на те, що про існування вказаного позову він дізнався тільки 25 березня 2021 року, коли отримав ухвалу суду від 02 березня 2021 року.

Вказував, що він не отримав копію позовної заяви з усіма додатками, тому вважає, що у цьому випадку було, порушено принципи рівності та змагальності сторін передбачений у ст.12 ЦПК України.

Зазначав, що позивач перестала працювати задовго до народження їх спільного сина-інваліда ОСОБА_4 , тому її твердження щодо начебто її неможливості працювати, не відповідає фактичним обставинам, так як у їх молодшого сина - ОСОБА_4 тільки легка форма аутизму, яка навіть дозволяє дитині ходити у школу і знаходитись у школі самостійно. Крім того, діти відвідують школу в звичайному режимі, а також мають можливість в разі потреби відвідувати групу продовженого дня.

Посилався на те, що суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги і обов`язок матері також забезпечувати дитину та принцип рівності батька та матері, не дослідив і тому не врахував, що дружина не працює навмисно та поклав на нього обов`язок сплачувати аліменти саме у подвійному розмірі, тобто поклавши на нього обов`язок сплачувати кошти на утримання дітей, як за себе, так і замість дружини.

Вказував, що позивач не довела, що вона дійсно позбавлена можливості працювати.

Зазначав, що позивач у випадку з харчуванням, посилається явно на неналежний доказ, оскільки у довідках, на яких посилається остання не міститься інформація щодо предмета доказування, а саме щодо проведення позивачем конкретних виплат, та представлення фіскальних фінансових документів щодо конкретних грошових витрат здійснених нею, стосовно витрат на логопеда та реабілітолога-масажиста - позивач не надала жодного фінансового документа, які б підтверджували вказані витрати.

Посилався на те, що позивач не вказує конкретно у який проміжок часу він саме ухилявся від своїх обов`язків і не приводить конкретні докази такого ухилення.

Вказував, що у нього є хвороби хребта, які обмежують та перешкоджають йому брати будь-які додаткові підробітки, але суд першої інстанції всупереч вимогам ст.182 СК України не звернув жодної уваги на вищезазначений документально підтверджений факт.

Зазначав, що після того як він переїхав до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 , то він продовжував думати про інтереси своїх дітей. І тому, починаючи вже з наступного місяця почав перераховувати на рахунок позивача, помісячно по 3000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями «Монобанку». Крім цього, 19 грудня 2020 року, окрім перерахованих позивачу грошових коштів, він подарував дітям комп`ютер загальною вартістю 2570 грн.

Посилався на те, що з початку березня 2021 року вони з позивачем примирилися і він повернувся у сім`ю, вони знову почали вести спільне господарство та спільно піклуватись про дітей.

Вказував, що він працює в ТОВ «Кайберг» з 17 червня 2020 року, на даний момент займає посаду комірника та його місячна заробітна плата (дохід), згідно довідки, яка була йому надана складає 5490,10 грн.

Зазначав, що позивач намагалась ввести суд в оману, коли стверджувала, що їй начебто нічого не відомо про його місце роботи, виключно для того, щоб штучно подати позов про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі.

Посилався на те, що поняття «аліменти» та «аліментні платежі», виникають виключно після факту їх присудження судом. До цього моменту, будь-які грошові перекази або допомога у натуральній формі, це є виключно фактами по утриманню ним дітей, а суд першої інстанції неправомірно це не врахував.

Вказував, що суд першої інстанції не врахував той факт, що він має на своєму утриманні непрацездатну матір ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій також надає фінансову допомогу.

Зазначав, що суд першої інстанції при призначені розміру аліментів, не у повній мірі врахував його матеріальне становище та його реальну спроможність сплачувати аліменти у вказаному розмірі, який з точки зору звичайних потреб малолітньої дитини та його матеріальної спроможності є явно надмірним.

Посилався на те, що суд першої інстанції не врахував його відзив на позовну заяву.

Зазначав, що позивач не довела суду, що він не виконує або виконує недобросовісно обов`язок по утриманню дітей, остання, наперед та штучно намагалась створити ситуацію, що формально начебто існують обставини, які б носили ознаки відповідних порушень.

09 червня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 аліменти на утримання синів у розмірі 6436 грн., суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2009 року.

Від даного шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Відповідно до медичного висновку №83 від 01 грудня 2017 року, виданого Київським міським психоневрологічним диспансером №4 Колос І.С. має захворювання дитячий аутизм.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та їй призначено державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 06 грудня 2017 року по 17 червня 2031 року на дитину ОСОБА_4 , 2013 року народження, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 05 жовтня 2020 року.

З довідки Святошинського РУПСЗН від 19 жовтня 2020 року №1692/37-02/12 вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Святошинському РУПСЗН та отримує соціальну допомогу на дитину з інвалідністю. За період з жовтні 2019 року по жовтень 2020 року останняотримала 29526,40 грн.

Відповідно до довідки директора Ірпінської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №13, ОСОБА_4 навчається в першому класі вказаної школи та дійсно харчується в шкільній їдальні (сніданок). Вартість сніданку в день становить 15 грн.

Згідно довідки директора Ірпінської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №13 ОСОБА_3 навчається в третьому класі вказаної школи та дійсно харчується в шкільній їдальні (сніданок). Вартість сніданку в день становить 27 грн.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 грн., з 01 липня - 1859 грн., з 01 грудня - 1921 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 01 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн.

Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що сини знаходяться на її утриманні, а відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 6436 грн. на двох дітей, оскільки є працездатним та не має на своєму утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб.

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач вказував на те, що після того як він переїхав до своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 , він, починаючи вже з наступного місяця почав перераховувати на рахунок позивача помісячно по 3000 грн., на підтвердження чого надав копії квитанцій «Монобанку». Зазначав, що 19 грудня 2020 року, окрім перерахованих позивачу грошових коштів, він подарував дітям комп`ютер загальною вартістю 2570 грн.

Відповідач просив також врахувати, що у нього є хвороби хребта, які обмежують та перешкоджають йому брати будь-які додаткові підробітки, на підтвердження чого надав виписку з ТОВ «Медклінік».

Відповідно до довідки від 29 березня 2021 року №290321/1, виданої ФОП ТОВ «Кайберг», ОСОБА_1 працює на посаді комірника, його дохід за період з 01 серпня 2020 року по 28 лютого 2021 року склав 43185,59 грн. Розмір нарахованої заробітної плати відповідача за січень-лютий 2021 року становив 6820 грн.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів отримання відповідачем інших доходів матеріали справи не містять.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі діти сторін проживають разом з матір`ю, так як ОСОБА_1 є їх батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про те, що ОСОБА_1 повинен сплачувати аліменти на утримання синів не врахував, чи може відповідач надавати матеріальну допомогу у розмірі, який просить позивач.

Визнаючи розмір аліментних зобов`язань, колегія суддів враховує вимоги ст.182 СК України та вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 6436 грн. на двох дітей є завищеним, оскільки матеріали справи не місять доказів достатності (наявності) у відповідача заробітку (доходу), який би надавав можливість суду визначити суму аліментів саме у такому розмірі.

Таким чином, враховуючи викладене вище, а також те, що діти у зазначеному віці потребує значних витрат на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку, колегія суддів, керуючись інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення та враховуючи те, що обоє з батьків повинні приймати участь у вихованні та утриманні дітей, вважає вірним зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 аліментів на двох дітей з 6436 грн. до 3500 грн. (по 1700 грн. на кожну дитину).

Доводи позивача про те, що вона несе додаткові витрати на заняття сина ОСОБА_4 з логопедом та на реабілітолога для сина ОСОБА_3 , у якого діагностовано сколіоз спини та двостороння валіусна деформація стоп обох ніг, а також на харчування дітей у школі колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат необхідних та/або понесених нею на розвиток здібностей дитини та лікування.

Посилання позивача на те, що вона несе витрати за житлово-комунальні послуги колегія суддів не бере до уваги, оскільки факт наявності витрат на житлово-комунальні послуги не є обставиною, яка може бути підставою для стягнення аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що про існування вказаного позову відповідач дізнався тільки 25 березня 2021 року, коли отримав ухвалу суду від 02 березня 2021 року та що він не отримав копію позовної заяви з усіма додатками, тому вважає, що у цьому випадку було, порушено принципи рівності та змагальності сторін передбачений у ст.12 ЦПК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав копію позовної заяви з усіма додатками, 03 квітня 2021 року надав відзив на позовну заяву, а відтак останній не був позбавлений права на захист та подання доказів.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Однак, суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув увагу на вимоги ч.2 ст.184 СК України та не зазначив у резолютивній частині рішення про те, що сума аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

За вказаних обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є частково обґрунтованими, а тому рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, належних до стягнення з відповідача на утримання дітей підлягає зміні, шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини рішення в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1700 грн. на кожну дитину, які підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 12 листопада 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 квітня 2021 року в частині визначення розміру аліментів, належних до стягнення з ОСОБА_1 на утримання дітей змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 аліменти на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1700 грн. на кожну дитину, які підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 12 листопада 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: