Постанова

Іменем України

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 496/3710/16-ц

провадження № 61-20699св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася, у тому числі з автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

З метою отримання спадщини вона та відповідачі як спадкоємці першої черги звернулися до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину.

03 вересня 2016 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Перед цим, 25 липня 2016 року вона отримала свідоцтво про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме на 1/2 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 . У цей же день вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаного автомобіля. Відповідачі також отримали свідоцтва про право на спадщину на належні їм частки у спадковому майні.

Вказувала, що автомобілі, які вони успадкували, є неподільними речами, через що неможливе спільне користування ними, а також поділ майна в натурі, а тому вона має бажання припинити право відповідачів на їхні частки у майні, що є об`єктом права спільної часткової власності.

Вважала, що має переваги на отримання спірного майна у користування, оскільки ці автомобілі набуті за час спільного проживання з померлим чоловіком та придбані ними за спільні кошти.

У зв`язку з тим, що спільної домовленості між спадкоємцями щодо порядку користування спадковим майном немає, а також, враховуючи, що вирішення питання про припинення права, можливе лише за рішенням суду, вона звернулася до суду за захистом своїх майнових прав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд: припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; визнати за нею право власності на 1/3 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 2/3 частини автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , на 2/3 частини автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 визнала позов, а також тим, що позивачу фактично належить 5/6 частини автомобіля марки «ГАЗ 31105-581» та 2/3 частини автомобіля марки «САЗ 3507». Таким чином, частка відповідача ОСОБА_3 є незначною і припинення права власності не завдасть йому істотної шкоди; автомобіль є неподільною річчю та його частина не може бути виділена в натурі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що між позивачкою та відповідачем ОСОБА_3 існують вкрай негативні стосунки, їх спільне володіння і користування автомобілями є неможливим. Доказів існування будь-якої можливості завдання істотної шкоди інтересам ОСОБА_3 та членам його сім`ї при припиненні права на належну частку у праві суду не надано. Також позивачкою згідно з вимогами частини другої статті 365 ЦК України було внесено на депозитний рахунок суду грошову суму вартості часток автомобілів, визначену експертним висновком.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд у порушення вимог статей 76-80, 367 ЦПК України на доводи ОСОБА_3 належної уваги не звернув, не перевірив, чи не завдасть таке припинення права власності на частку у спільному майні істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, а також взагалі не дослідив та не оцінив запропонований ним варіант розподілу часток спільного майна між співвласниками, чи буде такий варіант розподілу відповідати інтересам кожного із сторін у справі. Таким чином, апеляційний суд не дослідив усіх обставин справи та дійшов передчасного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні з підстав, заявлених у позові.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року скасовано.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про припинення права на частку майна, що є об`єктом спільної часткової власності залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в загальному розмірі 1 687,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що для припинення права на частку в розумінні статті 365 ЦК України достатньо наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав якщо таке припинення в усякому випадку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, а запропонований ОСОБА_3 варіант перерозподілу у справі спільної часткової власності пов`язаний з припиненням права на частки інших співвласників, що передбачає заявлення відповідного позову, з яким ОСОБА_3 до суду першої інстанції не звертався, але при цьому такого права не позбавлений.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2019 року до Верховного Суду,ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив чи не завдасть не припинення права власності на частку у спільному майні істотної шкоди інтересам позивача, оскільки майно є неподільним, а спільне користування неможливе; суд апеляційної інстанції самоусунувся від вирішення спору.

У січні 2020 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_3 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася, у тому числі з автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

З метою отримання спадщини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (діти померлого) як спадкоємці першої черги звернулися до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину.

03 вересня 2016 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

25 липня 2016 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме на 1/2 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаного автомобіля.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також отримали свідоцтва про право на спадщину на належні їм частки у спадковому майні.

У зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, позивач виконала умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості часток у спірних автомобілях, що належать відповідачу, перерахувавши 12 жовтня 2017 року на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області грошову суму, визначену експертним висновком в розмірі 53 240,01 грн, що підтверджується квитанцією від 12 жовтня 2017 року № 0.0.868740732.1.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 411 ЦПК України передбачено, що висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд у порушення вимог статей 76-80, 367 ЦПК України на доводи ОСОБА_3 належної уваги не звернув, не перевірив, чи не завдасть таке припинення права власності на частку у спільному майні істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, а також взагалі не дослідив та не оцінив запропонований ним варіант розподілу часток спільного майна між співвласниками, чи буде такий варіант розподілу відповідати інтересам кожного із сторін у справі. Таким чином, апеляційний суд не дослідив усіх обставин справи та дійшов передчасного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні з підстав, заявлених у позові.

При новому апеляційному перегляді цієї справи апеляційним судом враховано вказівки, викладені у постанові суду касаційної інстанції та встановлено, що виділ в натурі належних ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності 1/6 частини автомобіля марки «ГАЗ 31105-581» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та 1/3 частині автомобіля марки «САЗ 3507» 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , неможливий, а також неможливе спільне користування автомобілем.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи проти заявлених вимог щодо припинення права на належну йому 1/3 частку автомобіля марки «САЗ 3507» 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 вказав, що працює на 1/2 ставки сантехніком, отримуючи заробітну плату в розмірі 1 600,00 грн і тому, маючи посвідчення водія категорії В, С, Д, використовує вантажний автомобіль «САЗ 3507» для перевезення вантажів, що сприяє більш-менш нормальному забезпеченню потреб його сім`ї, яка складається з дружини, 2-х неповнолітніх дітей, а також його баби ОСОБА_5 , 1936 року народження, яка потребує стороннього догляду, так як не може самостійно пересуватися.

При цьому, ОСОБА_3 не проти припинення права на належну йому 1/6 частку у праві власності на автомобіль «ГАЗ 31105-581» 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 за умови припинення права власності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 на належні їм 2/3 автомобіля « НОМЕР_3 » (по 1/3 частини кожній) та можливості доплати ним різниці між вартістю належної йому 1/6 частки автомобілю «ГАЗ 31105-581» 2008 року випуску - 21681,34 грн. та вартістю належних їм 2/3 часток автомобілю «САЗ 3507» 1991 року випуску 15 779,34 грн, що відповідно до експертного висновку становить 5 902,00 грн.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься в статті 321 ЦК України.

Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що можливість перерозподілу спадщини, право власності на частки в якій мають спадкоємці, передбачена статтею 365 ЦК України, зокрема припинення права на частку в спільному майні за наявності підстав, а саме: частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 , з урахуванням того, що остання фактично визнала вимоги ОСОБА_1 , разом належить 2/3 частки в автомобілі «САЗ 3507» 1991 року випуску, що є переважною часткою у праві власності.

Проте, для припинення права на частку в розумінні статті 365 ЦК України достатньо наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав (неподільність речі, неможливість спільного користування річчю тощо), якщо таке припинення в усякому випадку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Встановивши, що для припинення права на частку в розумінні статті 365 ЦК України достатньо наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав якщо таке припинення в усякому випадку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, а також врахувавши запропонований ОСОБА_3 варіант перерозподілу у справі спільної часткової власності пов`язаний з припиненням права на частки інших співвласників, що передбачає заявлення відповідного позову, з яким ОСОБА_3 до суду першої інстанції не звертався, але при цьому такого права не позбавлений, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про залишення без задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог про припинення права на частку майна, що є об`єктом спільної часткової власності.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив чи не завдасть не припинення права власності на частку спільному майні істотної шкоди інтересам позивача, оскільки майно є неподільним, а спільне користування не можливе; суд апеляційної інстанції самоусунувся від вирішення спору, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. А. Стрільчук І. М. Фаловська