Справа № 308/8916/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 березня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ГОТРИ Т.Ю., БИСАГИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 308/8916/19 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 17 березня 2020 року, головуючий суддя Деметрадзе Т.Р., про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

встановив:

Відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Ільницький М.П., оскаржив ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2020, що нею забезпечено зазначений позов шляхом накладення арешту на все належне ОСОБА_1 на праві власності рухоме та нерухоме майно в межах заявленої суми позовних вимог у розмірі 915047,69 грн.

На думку сторони, ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права. Так, заява про забезпечення позову бездоказова та ґрунтується лише на припущенні про можливість відчуження квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , з приводу яких 11.09.2015 укладався між сторонами попередній договір купівлі-продажу квартир. Позов був пред`явлений виходячи з правової позиції позивачки щодо обставин розрахунків за цим договором. Тим часом, жодних дій, спрямованих на відчуження цього майна відповідач не вчиняв і доказів про такі немає, відтак немає й доказів щодо обставин, які можуть вказувати на утруднення або неможливість виконання ймовірного рішення суду про задоволення позову. Суд не дав оцінки підставам позову та реальності заявлених вимог.

Вимогами заяви про забезпечення позову фактично вирішується позов по суті, а відповідач внаслідок арешту його майна позбавлений права розпоряджатися ним у межах визначеної вартості. Цим порушується право власності відповідача. Насамкінець, порушуються й майнові права дружини відповідача ОСОБА_3 , оскільки арештоване майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є необґрунтованою, невмотивованою, суд не мав підстав для задоволення так само необґрунтованої заяви позивачки про забезпечення позову. Сторона просить ухвалу скасувати, у забезпеченні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Ільницького М.П., який апеляцію підтримав, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, ОСОБА_2 пред`явила до ОСОБА_1 позов про стягнення коштів і просила суд стягнути на її користь із відповідача грошові кошти (аванс) за попереднім договором купівлі-продажу квартир від 11.09.2015 у сумі 915047,69 грн, судові витрати просила покласти на відповідача (а.с. 2-6).

Позов був умотивований, зокрема, тим, що 11.09.2015 сторони уклали попередній договір купівлі-продажу квартир, за умовами якого зобов`язалися в майбутньому оформити документи, що посвідчують право власності позивачки на квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 . Ціну обох квартир сторони обумовили в гривневому еквіваленті 42275,00 дол. США на день фактичних розрахунків. За період з 11.09.2015 по 23.01.2017 позивачка на виконання умов попереднього договору передала відповідачу кошти загальною сумою, еквівалентною 35983,00 дол. США, однак у вересні 2017 року дізналася, що відповідач має намір продати ці квартири іншій особі. Отже, відповідач порушив умови договору та унеможливив його виконання, основний договір купівлі-продажу квартир не був укладений. Відповідач відмовляється добровільно повернути отримані від позивачки кошти, тож такі підлягають стягненню.

Клопотанням від 10.03.2020 позивачка ОСОБА_2 просила забезпечити позов до вирішення справи по суті: накласти арешт на все належне ОСОБА_1 на праві власності рухоме та нерухоме майно; заборонити ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти буд-які дії щодо належного ОСОБА_1 на праві власності рухомого та нерухомого майна.

Ставлячи перед судом питання про забезпечення позову, позивачка вказувала на наявність спору між сторонами щодо стягнення коштів, сплачених на виконання попереднього договору купівлі-продажу квартир, та на високу ймовірність того, що відповідач намагатиметься відчужити все належне йому на праві власності рухоме та нерухоме майно, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення пред`явлених вимог.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 17.03.2020 клопотання позивачки ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на все належне ОСОБА_1 на праві власності рухоме та нерухоме майно в межах заявленої суми позовних вимог у розмірі 915047,69 грн (а.с. 18).

Задовольняючи заяву позивачки частково, суд першої інстанції виходив із необхідності забезпечення позову в межах розміру заявлених позовних вимог шляхом арешту в цих межах рухомого та нерухомого майна відповідача. Такий спосіб забезпечення позову суд вважав співмірним із заявленими вимогами.

Відповідно до ст. 149 ч.ч. 1, 2, ст. 150 ч. 1 п.п. 1, 2, ч.ч. 2, 3, ст. 151 ч. 1 ЦПК України, суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; позов забезпечується, зокрема, арештом майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії; суд може застосувати кілька видів забезпечення позову; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Спір виник із попереднього договору купівлі продажу квартир від 11.09.2015, укладеного продавцем ОСОБА_1 із покупцем ОСОБА_2 (а.с. 7-8), за умовами якого, зокрема:

сторони зобов`язалися в майбутньому оформити документи, що посвідчують право власності покупця на квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , при цьому, квартири передаються покупцю для вільного користування протягом п`яти днів з моменту укладення даного договору (п.п. 1.1., 1.2., 3.1.3.);

ціна договору становить гривневий еквівалент 42275,00 дол. США за комерційним курсом на день фактичних розрахунків; передоплата становить 30% вартості квартир (еквівалент 12683,00 дол. США) і сплачена на момент підписання договору; решта вартості квартир сплачується протягом 12-ти місяців починаючи з жовтня 2015 року (п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 5.1.).

Відповідно до правової позиції позивачки, вона на виконання умов попереднього договору сплатила відповідачу кошти загальною сумою, еквівалентною 35983,00 дол. США, останній за часом платіж відбувся 23.01.2017, що зафіксовано документально (а.с. 9).

Відображена в доданому до апеляційної скарги відзиві відповідача ОСОБА_1 на позов ОСОБА_2 (а.с. 38-42) його правова позиція в справі ґрунтується, серед іншого, на тому, що розрахунки між сторонами за вказаним вище попереднім договором взагалі не здійснювалися, умови договору порушила позивачка і приблизно в січні-березні 2016 року відмовилася від договору. Квартири, купівля яких була предметом попереднього договору, не відчужувалися. Позивачка звернулася по стягнення коштів, які не передавалися відповідачу.

Отже, спір між сторонами має місце, його предметом є стягнення коштів у значній сумі, ці кошти є еквівалентом частини (85%) вартості квартир, придбання яких позивачкою є предметом попереднього договору за наслідками його виконання. За обставинами, що випливають із наявних матеріалів та з позицій сторін, позивачка має в справі значний майновий інтерес, а на відповідача у випадку задоволення позову у зв`язку з необхідністю сплати коштів покладатиметься значний майновий тягар. Відтак, доводи позивачки про необхідність і доцільність забезпечення позову заслуговують на увагу, оскільки з огляду на предмет позову та обов`язок сплати значних коштів в разі задоволення позову таке відповідатиме як інтересам позивачки, так і забезпечуватиме можливість виконання ймовірного рішення суду відповідачем.

Поряд із цим, заяву позивачки в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне ОСОБА_1 на праві власності рухоме та нерухоме майно не можна визнати достатньо обґрунтованою. Суд першої інстанції правильно виходив із того, що в разі застосування такого забезпечення позову арешт може бути накладений лише в співставних із розміром позовних вимог межах, водночас, не врахував, що власне арешт майна відповідача в даному випадку є надмірним забезпеченням позову та може стосуватися будь-якого рухомого та нерухомого майна. Такий арешт майна в цій справі не є достатньо виправданим, позаяк існує можливість забезпечити позов у менш обтяжливий для відповідача та більш чітко визначений за параметрами спосіб.

З наявних на час апеляційного розгляду документів і матеріалів випливає, що 18.05.2015 зареєстрована за № ЗК 30 Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, замовником об`єкта «Реконструкція незавершеного будівництва тиру під комерційно-житловий комплекс по АДРЕСА_3 » є ОСОБА_1 , у цьому будинку відчужувалися певні нежитлові приміщення, доказів відчуження квартир АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 в цьому будинку наразі в справі немає. Тож відповідач не має перешкод для відчуження вказаних квартир.

Таким чином, існують як спір, так і реальна можливість зміни правового статусу вказаних квартир, відсутність належного забезпечення позову вочевидь може істотно утруднити або унеможливити виконання рішення суду, може істотно утруднити ефективний захист прав позивачки або й унеможливити поновлення цих прав у разі задоволення позову. Це може мати наслідком виникнення необхідності у докладанні в подальшому значних зусиль для відновлення відповідних прав, може потягти порушення прав як позивачки, так і інших осіб. Доводи позивачки про можливість порушення її майнових прав через відсутність забезпечення позову та відповідні цьому ризики з огляду на наявні матеріали не можна вважати необґрунтованими.

За таких умов, на переконання колегії суддів співмірним позовним вимогам і відомим наразі суду обставинам справи буде забезпечення позову, яке пов`язується саме з тими майновими об`єктами, з приводу розрахунків за які був ініційований позов. Обмеження цивільного обороту цих об`єктів відповідатиме обставинам справи, інтересам сторін, обмежуватиме майнові права відповідача у чітко визначених і обґрунтованих параметрах, не порушуватиме прав третіх осіб та забезпечуватиме можливість виконання ймовірного рішення суду.

Доводи відповідача, якими позиція позивачки заперечується повністю, не спростовують вищевикладеного і повною мірою не можуть бути взяті до уваги.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції змінити, заяву позивачки про забезпечення позову задовольнити частково, забезпечити до вирішення спору по суті позов заборонивши будь-кому вчиняти та реєструвати дії з відповідними квартирами, спрямовані на зміну в будь-який спосіб із виготовленням документів, необхідних для таких дій, правового статусу квартир.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 17 березня 2020 року змінити, заяву позивачки ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 , про забезпечення її позову до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 , про стягнення коштів задовольнити частково, забезпечити до вирішення спору по суті позов заборонивши будь-кому вчиняти та реєструвати дії з квартирами АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , спрямовані на зміну в будь-який спосіб (оформлення права власності, зміна власника, відчуження, передача в заставу, оренду, встановлення обтяження, інший спосіб) із виготовленням документів, необхідних для таких дій, правового статусу зазначених квартир (незалежно від фіксації та змін ідентифікуючих, реєстраційних, облікових реквізитів цього майна).

Виконавчий документ може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років починаючи з 1 березня 2021 року.

Примірник постанови направити для негайного виконання Ужгородському міському відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (88005, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 10) та для відома сторонам.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 березня 2021 року.

Судді