Справа № 125/474/20
Провадження № 22-ц/801/542/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Питель О. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 рокуСправа № 125/474/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №125/474/20 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації про визнання права власності на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року, повний текст якого складено 18 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Питель О.В.

встановив:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації у Вінницькій області про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку.

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Зі своїм чоловіком позивач мешкала по АДРЕСА_1 . Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_2 . Спільне проживання позивача зі спадкодавцем, на думку позивача, підтверджується даними акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2017. На день смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Вказаний будинок належав чоловікові позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У серпні 2014 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до Терешківської сільської ради Барського району про визнання права власності на спадкове майно після смерті сина ОСОБА_4 . У позовній заяві позивач ОСОБА_3 вказала, що інших спадкоємців після смерті сина нема, та рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2014 позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 . 30.09.2014 ОСОБА_3 зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Коли позивач дізналася про це, то у листопаді 2018 року подала апеляційну скаргу на вказане рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2014, та постановою Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019 апеляційну скаргу було задоволено частково, рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2014 - скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що у постанові від 06.02.2019 Вінницький апеляційний суд вказав: "Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи апеляційної скарги, що оспорюваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , а також малолітнього ОСОБА_2 , оскільки вони разом проживали з спадкодавцем на момент його смерті в орендованому помешканні, квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без проведення реєстрації місця проживання, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2017, а тому, в силу положень частини третьої, четвертої статті 1268 ЦК України, вона та її малолітній син є такими, що прийняли спадщину". На підставі вказаної постанови Вінницького апеляційного суду 06.03.2019 було скасовано право власності на спірний будинок за ОСОБА_3 . Позивач вважає, що вона та її малолітній син мають право на спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , тому просила визнати за нею та за сином по 1/3 частці житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_2 .

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку житлового будинку (літера "А"), житловою площею 63,5 кв.м., загальною площею 83,5 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами: веранда "а", прибудова "а1", хлів "Б", підвал "Б1", хлів прибудова "б", паркан "1", хвіртка "5", ворота "4", колодязь "6", що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку житлового будинку (літера "А"), житловою площею 63,5 кв.м., загальною площею 83,5 кв.м., з належними до нього будівлями та спорудами: веранда "а", прибудова "а1", хлів "Б", підвал "Б1", хлів прибудова "б", паркан "1", хвіртка "5", ворота "4", колодязь "6", що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рушення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи. Крім цього, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, та неправильно застосував норми матеріального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що дана категорія справ не підсудна судам, оскільки згідно ст. 34 Закону України «Про нотаріат», лише до повноважень нотаріуса входить видача свідоцтва про спадщину. В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

12 лютого 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції ухвалив правильне рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином.

Представник позивача адвокат Шевчук Н.Й. в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Служби у справах дітей Барської міської ради в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.

15 березня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява від представника служби у справах дітей Барської міської ради Саєнко Л.В. з проханням провести розгляд справи у її відсутність. При прийняті рішення просила врахувати права та законні інтереси малолітнього ОСОБА_2 .

Колегія суддів перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, по справі встановлено, що відповідно до даних копії свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінив своє прізвище з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 ", про що 18.06.1999 зроблено запис № 8 (а.с. 10).

Згідно з даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 1, батьком ОСОБА_4 був ОСОБА_8 (а.с. 53).

ОСОБА_5 , 1979 року народження, успадкував майно після смерті ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.02.1996 (а.с. 11).

03.12.2013 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 , після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " ОСОБА_7 " (а.с. 12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя ОСОБА_7 народився син ОСОБА_2 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть (а.с. 17).

Згідно з даними копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2017, у АДРЕСА_1 постійно проживав ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_1 без реєстрації у період з 20.08.2012 по 05.02.2014 (а.с. 18). Оригінал вказаного акту знаходиться на а.с. 88.

Житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_2 , складається з житлового будинку (літера "А"), житловою площею 63,5 кв.м., загальною площею 83,5 кв.м. з належними до нього будівлями та спорудами: веранда "а", прибудова "а1", хлів "Б", підвал "Б1", хлів прибудова "б", паркан "1", ворота "4", хвіртка "5", колодязь "6" (а.с. 19-25).

Вартість вказаного житлового будинку станом на 02.03.2020 106470 грн, а вартість 2/3 часток 70980 грн відповідно (а.с. 27-51).

Відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 143323336, станом на 30.10.2018 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 52).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019 у справі № 125/2223/14-ц апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , задоволено частково. Постановлено: рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.09.2014 у даній справі скасувати та ухвалити нове; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно за законом відмовити; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1690 гривень (а.с. 14-16). У судовому засіданні було оглянуто оригінал вказаної постанови Вінницького апеляційного суду, що зберігається у матеріалах цивільної справи № 125/2223/14-ц.

Під час розгляду справи, апеляційним судом було встановлено таке: "Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи апеляційної скарги, що оспорюваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , а також малолітнього ОСОБА_2 , оскільки вони разом проживали з спадкодавцем на момент його смерті в орендованому помешканні, квартирі, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , без проведення реєстрації місця проживання, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов від 29.11.2017, а тому, в силу положень частини третьої, четвертої статті 1268 ЦК України, вона та її малолітній син є такими, що прийняли спадщину".

Відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 158654298, станом на 06.03.2019 на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019 № 125/2223/14-ц внесено відомості про скасування права власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с. 54).

Згідно з даними довідки Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області № 237 від 15.05.2020, ОСОБА_3 постійно проживала разом з сином ОСОБА_4 з січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_2 (а.с. 65).

Відповідно до даних акту обстеження факту проживання громадянки ОСОБА_3 АДРЕСА_2 від 14.05.2020, підтверджено, що ОСОБА_4 був прописаний і проживав постійно з матір`ю ОСОБА_3 з січня 2013 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 66).

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані такими нормами права.

Згідно з частиною першою, другою статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

За правилами частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною четвертою статті 1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд першої інстанції правильно виходить з такого, що:

Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таке виключення встановлено у частині четвертій статті 82 ЦПК України, відповідно до якої - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладені положення процесуального законодавства, суд першої інстанції правильно не прийняв у якості доказу факт, що спадкодавець ОСОБА_4 до дня смерті проживав з матір`ю, відтак, позивач не прийняла спадщину після смерті чоловіка, - довідку Терешківської сільської ради Барського району Вінницької області № 237 від 15.05.2020, акт обстеження факту проживання громадянки ОСОБА_3 АДРЕСА_2 від 14.05.2020, що надані представником відповідача, та показання свідків, оскільки та обставина, що позивач ОСОБА_1 станом на день смерті чоловіка ОСОБА_4 проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , відтак, прийняла спадщину після його смерті, встановлена рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили (постанова Вінницького апеляційного суду від 06.02.2019). Таким чином, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України ці обставини не доказуються під час розгляду даної справи, у якій беруть ті самі особи.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 слід задовольнити та визнати за ними право власності по 1/3 частці спірного житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норма матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун