Справа № 431/1519/21
Провадження № 2/431/402/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Форощука О.В.,

за участю секретаря судового засідання Хорольської І.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Старобільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільської міської ради Луганської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Старобільського районного суду Луганської області з позовом до Старобільської міської ради Луганської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що він мешкає у квартирі АДРЕСА_1 з 1982 року разом з дружиною - ОСОБА_2 .. Квартира в якій він мешкає з відповідачем, знаходиться в будинку, який зі слів позивача, та документів погосподарського обліку сільської ради, у 1970 - 1980 -х роках був збудований радгоспом « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Квартира надавалася позивачу як працівнику радянського господарства «Новий Донбас». Радгосп «Новий Донбас» було ліквідовано шляхом реорганізації у 1995 році, і правонаступником радгоспу стало КСП «Новий Донбас», але колективне сільськогосподарське підприємство «Новий Донбас» також було ліквідовано без правонаступництва у 2005 році. Відповідно до інформації Державного архіву, в архіві немає відомостей щодо майна радгоспу «Новий Донбас» або майна КСП «Новий Донбас». Згідно довідки Старобільського РБТІ - право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано за будь-ким. Отже юридичні особи, які, вочевидь могли володіти житловим будинком, де розташована квартира в якій мешкає позивач - відсутні, тобто немає власника житла, який би міг розпорядитись своєю власністю. Як зазначено вище, в місцевому архіві, в районному бюро технічної інвентаризації, в органі місцевого самоврядування, у позивача - немає документів про надання позивачу у користування квартири, в якій він мешкає, як службового житла, і, також немає оригіналів правовстановлюючих документів про будування житлового будинку, в якому розташована квартира якою користується ОСОБА_1 , радгоспом та введення її (або цілого будинку) в експлуатацію. За час мешкання в зазначеній квартирі, з 1982 року по даний момент, до позивача не пред`явлено вимог про залишення житла, виселення, сплату його вартості будь-якій юридичній особі або державі. Позивач замовив та отримав технічний паспорт на квартиру в якій мешкає. Відповідно до технічного паспорта та іншої документації Старобільського районного бюро технічної інвентаризації, квартира в якій мешкає позивач, знаходиться у двоквартирному житловому будинку. Одна з квартир - АДРЕСА_2 належить громадянкам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які отримали право власності на свою квартиру у 1994 році шляхом приватизації. Отже житловий будинок поділено на дві квартири з площею кожної 44 м.кв. Однак протягом свого проживання в зазначеній квартирі, на території, що виділена для обслуговування квартири позивачем частково самочинно побудовані господарські будівлі і споруди які були необхідними для ведення домашнього господарства: сараї «літ. Б, літ. В, літ. Ж, літ. З, гараж літ. Г., вони побудовані приблизно у 1998-2000 роках. І на даний час використовуються позивачем. Таким чином, зважаючи на викладені обставини та нормативне врегулювання набуття права власності на нерухоме майно зазначає, що іншого способу захисту його права власності на підставі набувальної давності на житло немає. У зв`язку з наведеним він вимушений був звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Його представник ОСОБА_5 надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд розглянути справу без її участі та участі позивача.

Представник відповідача Старобільської міської ради Луганської області не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без присутності представника, не заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Надала суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила суд розглянути справу без її участі.

Суд вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачами і визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до наступного.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).

Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визанчено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач (ч.1 ст. 81 ЦПК України), є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Судом встановлено, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 станом на 03.11.2020 року не зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «Старобільське РБТІ» № 02/62 від 10.02.2021 року.

Тобто даний будинок не має власника.

Згідно довідки Калмиківської сільської ради Старобільського району Луганської області ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 з 1982 року.

З 1982 року пройшло більше 10 років, коли позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном.

Таким чином, виходячи з вище викладеного, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_4 , в тому числі: літера А-1 житловий будинок, літера а1- прибудова, літера а2- вхідний ганок, літери Б, В,З,Ж, 1/2ч Д - сараї, літера Г - гараж, літера п/г - льох, літера № 3 - колодязь, літера № 1 -2 огорожа.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,344 ЦК України,ст.ст.4-5,76-83 ЦПК України суд ,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Старобільської міської ради Луганської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_4 , в тому числі: літера А-1 житловий будинок, літера а1- прибудова, літера а2- вхідний ганок, літери Б, В,З,Ж, 1/2ч Д - сараї, літера Г - гараж, літера п/г - льох, літера № 3 - колодязь, літера № 1 -2 огорожа.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було поставлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Форощук