головуючий у суді І інстанції Пономаренко Н.В.
провадження № 22-ц/824/7049/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», третя особа: Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та виплату середньої заробітної плати за вимушений прогул, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «НСТУ», третя особа: Первинна профспілкова організація ПАТ «НСТУ», у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «НСТУ» від 10 жовтня 2019 року за № 2316-к про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ»;

- стягнути з ПАТ «НСТУ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ПАТ «НСТУ» на користь ОСОБА_1 15 704 грн 80 коп. витрат за розгляд цієї справи у суді.

Позовні вимоги мотивовано тим, що при звільненні позивача з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ» відповідачем було порушено вимоги, встановлені положеннями КЗпП України.

Так, позивач вказує, що зазначення у наказі відповідача від 10 жовтня 2019 року за № 2316-к такої підстави для звільнення як «відсутність у новій структурі та новому штатному розписі ПАТ «НСТУ» творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм, а відтак і посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм» не відповідає вимогам частини 1 статті 40 КЗпП України, відповідно до якої підставами для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк є, у тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, позивач зазначає, що відповідач, у порушення вимог статей 40, 42 КЗпП України, звільнив його з займаної посади, не враховуючи його високу кваліфікацію, а також те, що він погодився на переведення 10 запропонованих йому посад.

Також, позивач акцентує увагу на тому, що відповідач за три місяці не повідомив первинну профспілкову організацію про заплановані ним вивільнення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що при звільненні позивача у відповідача не було підстав для застосування до нього вимог статті 42 КЗпП України щодо переваги в залишенні на роботі, адже відповідно до вимог статті 42 КЗпП України першочергово має бути встановлено кваліфікацію працівника та її відповідність кваліфікаційним вимогам до обраних посад, і тільки в разі їх відповідності, може бути застосована частина 2 статті 42 КЗпП України.

Посилання позивача на те, що відповідно до його заяви від 06 серпня 2019 року він погодився на переведення на 10 запропонованих посад, суд вважає безпідставними, адже, як вбачається зі змісту цієї заяви, він просив відповідача лише ознайомити його із посадовими інструкціями цих посад для переведення.

Натомість, у судовому засіданні було встановлено належними та допустимими доказами факт звернення позивача до відповідача з заявами на переведенні лише на дві вищенаведені посади.

Крім того, твердження позивача про порушення відповідачем вимог закону щодо необхідності звернення для отримання згоди на його звільнення первинною профспілковою організацією, спростовуються наявним у матеріалах справи витягом з протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації ПАТ «НСТУ» від 10 жовтня 2019 року за № 35, згідно з яким у відповідь на лист відповідача від 09 жовтня 2019 року, 10 жовтня 2019 року первинною організацією ПАТ «НСТУ» було надано згоду на вивільнення ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача з займаної посади за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення незаконне та необґрунтоване через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Суд першої інстанції при вирішенні спору та ухваленні рішення не надав жодної оцінки доводам позивача про те, що його було звільнено вдруге з тих самих підстав, що й попередній раз. Отже, відповідач звільнив позивача на підставі рішення та наказу відповідача, на підставі яких позивача вже було звільнено ще у 2018 році та поновлено за рішенням суду у справі № 753/7661/18. Суд першої інстанції уникнув будь-якого дослідження цього питання та не навів жодної норми закону, яка б спростовувала доводи позивача щодо незаконності таких дій (звільнення вдруге з тих самих підстав, не скорочення посади, оскільки таке скорочення відбулося у 2018 році) відповідача, чим порушив частину 1 статті 2, 263, 265 ЦПК України та пункт 1 статті 40 КЗпП України.

Так, відповідно до матеріалів справи та відзиву відповідача, підставами для звільнення позивача були «зміни в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників), що відбулися у відповідача ще у 2018 році, відповідно до протоколу правління відповідача № 32 від 21 грудня 2017 року та наказу відповідача від 21 грудня 2018 року № 469. Тобто відповідач підтверджує, що вдруге звільнив позивача на тих самих підставах, що і в попередній раз (попереднє звільнення відбулося відповідно до наказу відповідача № 261-к від 28 березня 2018 року).

Наказом відповідача від 05 серпня 2019 року № 1879-к, позивача було поновлено на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ», тобто протокол правління відповідача № 32 від 21 грудня 2017 року та наказ відповідача від 21 грудня 2018 року № 469 ніяким чином не можуть стосуватися процедури звільнення позивача (за наказом відповідача від 10 жовтня 2019 року № 2316?к), оскільки такі рішення вже були реалізовані більше ніж рік тому.

Чинне законодавство, частина 1 статті 40 КЗпП України, не передбачає такої підстави для звільнення як «відсутність посади у новому штатному розписі», можливість проведення процедури звільнення вдруге на підставі наказів, що вже були реалізовані та на підставі яких позивача вже було звільнено попереднім наказом, - відсутня, тому наказ від 10 жовтня 2019 року № 2316-к прийнятий порушенням частини 1 статті 40 КЗпП України.

Зазначені вище доводи були викладені позивачем в позовній заяві та відповіді на відзив, однак їм жодним чином не надано будь-якої оцінки у рішенні суду першої інстанції, чим було порушено частину 1 статті 2, статті 263, 265 ЦПК України, частину 1 статті 40 КЗпП України.

Суд першої інстанції дає власне трактування норм статті 42 КЗпП України, оскільки така норма закону стосується проведення порівняльного аналізу посади, що скорочується з іншими посадами, що зберігаються при зміні в організації виробництва і праці (скорочення посад або штату) та в жодному випадку не стосується посад, на які може бути переведений працівник, посада, якого скорочується, а відповідно такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та порушують пункт 1 статті 40, статті 42, 49-2 КЗпП України, частину 1 статті 2, статті 263, 265 ЦПК України.

Суд першої інстанції не провів порівняльного аналізу посад, а також безпідставно стверджував про необхідність порівняння при скорочення посад кваліфікації позивача з кваліфікаційними вимогами до посад, на які позивач мав наміри перевестися, чим грубо порушив пункт 1 статті 40, статті 42, 49-2 КЗпП України, частину 1 статті 2, статті 263, 265 ЦПК України.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача щодо невиконання відповідачем обов`язку передбаченого 49-2 КЗпП України стосовно того, що позивач або повинен був відмовитися від переведення на іншу посаду, запропоновану відповідачем, або ж у відповідача не повинно було бути посад, на які позивача можна було б перевести.

АТ «НСТУ» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

19 січня 2017 року в порядку передбаченому частиною 2 статті 1 Закону України «Про Суспільне телебачення і радіомовлення України», утворено ПАТ «НСТУ». При цьому, обласні державні телерадіокомпанії були перетворені у філії ПАТ «НСТУ», які діють на підставі відповідних Положень про філію.

Підпунктом 15 пункту 66 статуту ПАТ «НСТУ» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року № 1039, встановлено, що правління ПАТ «НСТУ» затверджує структуру та штатний розпис телерадіокомпанії.

21 грудня 2017 року Правлінням ПАТ «НСТУ» розглянуто питання затвердження та введення в дію нової структури та штатного розпису компанії.

Протоколом засідання правління ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» № 32 від 21 грудня 2017 року було затверджено нову структуру та штатний розпис ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України».

Відповідно до пункту 70 Статуту ПАТ «НСТУ», Голова правління в межах повноважень, визначених цим Статутом, законодавством та внутрішніми документами телерадіокомпанії, організовує роботу та виконання рішень правління.

На виконання рішення Правління від 21 грудня 2017 року Головою Правління видано наказ ПАТ «НСТУ» від 21 грудня 2017 року № 469 «Про організацію заходів, пов`язаних зі змінами і організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) у ПАТ «НСТУ».

Структура та штатний розпис ПАТ «НСТУ» затвердженні та введенні в дію з 02 квітня 2018 року, як відповідні організаційно-розпорядчі документи, що відображають структуру компанії, чисельність відділів, співробітників, а також розмір їхньої заробітної плати, затверджені і оформлені.

У штатному розписі ПАТ «НСТУ», введеному в дію з 02 квітня 2018 року, відсутня посада виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ».

Відповідно до пункту 1.2 наказу № 469 від 21 грудня 2017 року ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» передбачено провести відповідно до вимог чинного законодавства вивільнення працівників філії у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме: скороченням штату та чисельності працівників.

ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» звернулась до Київської міської профспілки працівників культури та первинної профспілкової організації ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про проведення спільних консультацій щодо звільнення працівників за скороченням чисельності зі штату, на яких обговорювалось техніко-економічне обґрунтування рішення правління відповідача щодо змін в організації виробництва і праці ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (лист № 02-18/4569 від 27 грудня 2017 року).

ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» було надано філіям ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» перелік вакансій станом на 05 січня 2018 року у Центральній дирекції ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та філіях ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (лист ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 05 січня 2018 року № 02-18/15-1).

Згідно з рішення правління ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», протоколу № 32 від 21 січня 2018 року, наказу ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» № 469 від 21 грудня 2017 року, листа ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» № 02-18/15-1 від 05 січня 2018 року, посада виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», яку обіймав ОСОБА_1 , підлягає скороченню у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці.

09 січня 2018 року відповідач видав наказ № 5 про створення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє звільнення з роботи.

09 січня 2018 року позивача було персонально попереджено про наступне вивільнення, а також було надано перелік вакантних посад, серед яких він обрав для свого переведення посаду генерального продюсера телебачення.

06 березня 2018 року відбулось засідання комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє вивільнення з роботи.

Обговорюючи можливість переведення ОСОБА_1 на посаду генерального продюсера телебачення, приймалось до уваги наявність у нього кваліфікації і продуктивності праці. На підставі відсутності відповідної кваліфікації, яка відповідає цій посаді, ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на посаду генерального продюсера телебачення.

14 березня 2018 року заступник виконавчого директора відповідача ОСОБА_2 звернулася до голови первинної профспілкової організації ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з поданням про надання згоди на звільнення позивача з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України».

19 березня 2018 року на засіданні профкому, на якому ОСОБА_1 був присутній, за результатом обговорення члени профкому дали згоду на звільнення позивача з займаної посади.

Судом встановлено, що наказом ПАТ «НСТУ» від 28 березня 2018 року за № 261-к ОСОБА_1 з 30 березня 2018 року було звільнено з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме: скорочення штату та чисельності працівників.

Підставою для видачі зазначеного наказу було попередження позивача про наступне звільнення від 09 січня 2018 року та рішення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників відповідача від 06 березня 2018 року, подання ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 14 березня 2018 року № 24/18/696 та згода профспілкового комітету на звільнення працівника (витяг з протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 19 березня 2018 року № 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі № 753/7661/18 наказ ПАТ «НСТУ» від 29 березня 2018 року за № 261-к визнано незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з 30 березня 2018 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у позові та ухвалюючи нове про його задоволення, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів пропонування позивачу інших вакантних посад, аніж відмови у переведенні на ту, яку він вказав, що згодний обійняти - посаду генерального продюсера телебачення, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що відповідачем, як роботодавцем, було дотримано обов`язок щодо працевлаштування позивача.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 753/7661/18 (провадження № 61-12227св19) касаційну скаргу ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року залишено без змін.

Наказом ПАТ «НСТУ» від 05 серпня 2019 року за № 1879-к ОСОБА_1 поновлено на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ» з 30 березня 2018 року.

Судом встановлено, що на виконання приписів статті 49-2 КЗпП України 06 серпня 2019 року відповідачем було повідомлено позивача про його наступне вивільнення, про що свідчить підпис позивача в персональному попередженні, та запропоновано ознайомитися з вакантними посадами для переведення.

06 серпня 2019 року ОСОБА_1 було ознайомлено з колективним договором ПАТ «НСТУ» та з положеннями про пропускний режим в центральній дирекції ПАТ «НСТУ».

18 вересня 2019 року ОСОБА_1 було подано заяву про переведення його на посаду продюсера (креативного) творчого об`єднання розслідування творчо-виробничого об`єднання «UA: Перший» дирекції телебачення.

Водночас, згідно з протоколом зустрічі від 02 жовтня 2019 року, яка відбулася між ОСОБА_1 членом правління ПАТ «НСТУ» ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заступником голови первинної профспілкової організації ПАТ «НСТУ» Тростянецькою Т.М., ОСОБА_6 , де ОСОБА_1 було проінформовано про неможливість його переведення на посаду продюсера (креативного) творчого об`єднання розслідування творчо-виробничого об`єднання «UA: Перший» дирекції телебачення та ряд інших посад у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 диплому про вищу освіту та запропоновано ознайомитися з переліком вакантних посад у ПАТ «НСТУ» і обрати посаду для переведення.

Крім того, як вбачається, позивача було проінформовано, що він, враховуючи його освіту, може претендувати на посаду не вище посади «фахівець».

02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 ознайомився із вакантними посадами у відокремлених структурних підрозділах ПАТ «НСТУ» станом на 02 жовтня 2019 року, про що свідчить його підпис із зазначенням факту отримання ним переліку посад.

03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про ознайомлення з посадовою інструкцією виконавчого продюсера творчого об`єднання «UA:Перший», з якою він ознайомився 08 жовтня 2019 року. Також, з вказаною посадовою інструкцією позивач ознайомлювався й 27 серпня 2019 року, про що зазначено на персональному письмовому попередженні від 06 серпня 2019 року.

03 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було подано заяву про переведення його на посаду виконавчого продюсера творчого виробничого об`єднання «UA:Перший», однак його було відмовлено у вказаному переведенні у зв`язку з невідповідністю кваліфікаційним вимогам.

04 жовтня 2019 року ПАТ «НСТУ» звернулось до первинної профспілкової організації ПАТ «НСТУ» з поданням про надання згоди на вивільнення ОСОБА_1

09 жовтня 2019 року ПАТ «НСТУ» звернулось до первинної профспілкової організації ПАТ «НСТУ» з листом, яким повідомило, що ОСОБА_1 подав заяву про переведення, а також повідомило, що його перевести на обрану посаду неможливо.

Відповідно до наказу Голови правління ПАТ «НСТУ» Зурабі Аласанія від 10 жовтня 2019 року за № 2316-к

у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) та відсутністю у новій структурі та новому штатному розписі ПАТ «НСТУ», затверджених та введених в дію рішенням правління ПАТ «НСТУ» (протокол від 21 грудня 2017 року №32), творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм, а відтак і посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм, яку обіймає ОСОБА_1 ,

відповідно до наказу ПАТ «НСТУ» від 21 грудня 2017 року №469 «Про організацію заходів, пов`язаних зі змінами і організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) у ПАТ «НСТУ», наказу ПАТ «НСТУ» від 05 серпня 2019 року за № 1879-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 , наказано

звільнити ОСОБА_1 з займаної ним посади 10 жовтня 2019 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) та у зв`язку із ознайомленням його з усіма вакантними посадами, які були чи з`явилися в ПАТ «НСТУ» в період проведення процедури вивільнення, обранням ним посад, які він не може виконувати обіймати у зв`язку з невідповідністю наявної у нього кваліфікації до посад, які він виявив бажання обіймати та бути переведеним, відмовою запропонованих йому інших, відповідних до наявної у нього спеціальності та кваліфікації, вакантних посад у ПАТ «НСТУ», які не відповідають спеціальності та кваліфікації, але передбачають роботу, яку він зміг би виконувати з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи і стану здоров`я, у порядку, передбаченому частиною 3 статті 49-2 КЗпП України (а.с. 79 т. 1).

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог в частині поновлення його на роботі, посилається на порушення відповідачем вимог статей 40, 42 та 49-2 КЗпП України.

Як було встановлено вище, структура та штатний розпис ПАТ «НСТУ» затвердженні та введенні в дію з 02 квітня 2018 року, як відповідні організаційно-розпорядчі документи, що відображають структуру компанії, чисельність відділів, співробітників, а також розмір їхньої заробітної плати, затверджені і оформлені.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України скорочення чисельності штату працівників охоплюється поняттям змін в організації виробництва і праці, що в свою чергу може містити скорочення одних підрозділів підприємства, установи, організації із вивільненням їх працівників і одночасне створення інших підрозділів із наповненням їх новими посадами, що в кінцевому результаті може мати місце кількісну більшість фактичних працівників в підприємстві, установі чи організації в цілому, однак це не свідчить про те, що зміни в організації виробництва та праці і відповідно скорочення чисельності штату працівників не мали місце, оскільки такі внутрішні процеси формування структури і штату працівників вирішує виключно власник або уповноважений ним орган на свій розсуд.

Аналізуючи положення вказаної вище норми права, колегія апеляційного суду вважає, що підставою для звільнення позивача 10 жовтня 2019 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України могло бути лише скорочення посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ», на яку позивача було поновлено 05 серпня 2019 року, тобто така посада повинна бути у штатному розкладі станом на 10 жовтня 2019 року та плануватися до скорочення.

Разом з тим, встановлено, що у штатному розписі ПАТ «НСТУ», введеному в дію з 02 квітня 2018 року, відсутня посада виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ».

Отже, на момент попередження позивача ОСОБА_1 про його майбутнє звільнення з посади та момент його звільнення - посада виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ» вже була скорочена у 2018 році та відсутня у штатному розписі.

Так дійсно, судом першої інстанції правильно встановлено, що в ПАТ «НСТУ» мали місце зміни в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників), в результаті чого в новій структурі відсутній структурний підрозділ творче об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ», а в новому штатному розписі відсутня посада виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ».

Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що зміни в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) відбулося у ПАТ «НСТУ» ще у 2018 році, а після поновлення позивача на посаді у 2019 році будь-яких змін в організації виробництва і праці відповідача, - не відбувалося.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія апеляційного суду встановила, що на момент звільнення 10 жовтня 2019 року у відповідача були відсутні зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, жодних доказів про це відповідачем не надано.

Оскільки, відповідач пов`язує звільнення позивача саме зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників), з огляду на встановлену судом апеляційної інстанції відсутність змін в організації виробництва і праці відповідача на момент звільнення, колегія апеляційного суду дійшла висновку про незаконність звільнення позивача на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено порушення положень статті 40 КЗпП України, то відсутні правові підстави надавати оцінку доводам апеляційної скарги щодо порушення статті 42 КЗпП України (стосовно наявності у позивача переважного права на залишення на роботі) та статті 49-2 КЗпП України (стосовно обов`язку відповідача запропонувати всі вакансії, які існують на підприємстві).

Згідно із частиною 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, наявні правові підстави для поновлення позивача на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «НСТУ» з 10 жовтня 2019 року.

Відповідно до частини 7 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 4 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до довідки ПАТ «НСТУ» № 1.2-2/2539 від 07 вересня 2020 року розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 1 514 грн 54 коп./день (а.с. 51 т. 2).

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, з урахуванням того, що позивач звернувся до суду з цим позовом в межах одного місяця з дня ознайомлення з наказом про звільнення, колегія апеляційного суду вважає, що заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, та дійшла висновку про стягнення належних незаконно звільненому працівникові сум за період з 10 жовтня 2019 року по день ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції 16 червня 2021 року у розмірі 931 442 грн 10 коп. (1 514 грн 54 коп.* 615 днів).

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд під час вирішення питання про визначення суми, що підлягає стягненню на користь позивача, вказує суму без відрахування з неї податків і зборів. Стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За змістом пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, при подачі позову ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору за вимогами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки за цими вимогами позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до положень частини 9 статті 10, частин 1, 6 статті 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 10 373 грн 40 коп. (як сума двох задоволених немайнових позовних вимог та 1% від задоволеної майнової вимоги) від якого був звільнений позивач при зверненні до суду та у розмірі 15 560 грн 10 коп. за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», третя особа: Первинна профспілкова організація Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», про визнання наказу про звільнення незаконним, його скасування, поновлення на роботі та виплату середньої заробітної плати за вимушений прогул, - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 10 жовтня 2019 року за № 2316-к про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з 10 жовтня 2019 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 жовтня 2019 року по 16 червня 2021 року у розмірі 931 442 грн 10 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з 10 жовтня 2019 року та про стягнення середнього заробітку за один місяць.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь держави судовий збір у розмірі 10 373 грн 40 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 15 560 грн 10 коп.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Інформація про боржника: Публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», , місце розташування: 04119, місто Київ, вулиця Мельникова, будинок 42.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 липня 2021 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова