Справа № 431/4002/20
Провадження № 2/431/90/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Форощука О.В.,

за участю секретаря Хорольської І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старобільськ Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Підгорівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Підгорівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Батько, ОСОБА_3 мав матір ОСОБА_4 але прізвище було складено у кожного з них з російської на державну українську мову по різному - батька як ОСОБА_5 , а його матір, бабцю позивача, як ОСОБА_6 . Тому Старобільським районним судом Луганської області по цивільній справі № 431/2955/20, провадження № 2-о/431/842/20 від 28 серпня 2020 року був встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_3 та його матір`ю (бабцею позивача) ОСОБА_4 як між сином та матір`ю. При житті, 02 листопада 1993 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала своєму сину (батькові позивача) ОСОБА_3 все належне їй майно, в тому числі і житловий будинок з будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . На час смерті ОСОБА_4 заповіт не був скасований чи змінений. Так як ОСОБА_3 на час смерті матері проживав разом у належному матері спадкодавці будинку та був зареєстрований у вказаному будинку то відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вважається фактично прийнявшим спадок від спадкодавці - своєї матері, незважаючи на те, що в продовж 6-ти місячного строку не писав заяви про прийняття спадку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Ні позивач, ні його дружина, тобто мати позивача ОСОБА_2 після смерті батька/чоловіка протягом 6-ти місячного строку з часу смерті спадкодавця заяви про прийняття спадку до нотаріальних органів не подавали бо були зареєстровані і проживали разом в спадковому будинку і тому вважали кожна себе як особа яка фактично прийняла спадок, відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України. Мати позивача не бажає приймати спадок і висловлює своє бажання щоб її спадкову частку прийняла позивач, про що готова підтвердити письмово і особисто. Тому просить суд визнати за ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ку, уродженкою с. Верхня Покровка Старобільського району Луганської області право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , яке раніше належало ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила суд розглянути справу без її участі.

Представник відповідача Підгорівської сільської ради Старобільського району Луганської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 20.11.1990 року, власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно належить колхозному двору, головою якого є російською мовою « ОСОБА_7 ».

Відповідно до копії заповіту від 02.11.1993 року, російською мовою « ОСОБА_7 » все своє майно заповіла своєму сину російською мовою « ОСОБА_8 ».

Відповідно до копії довідки № 2/315 від 29.09.2020 року, згідно погосподарської книги № 3 за 1996-2000 р.р., особовий рахунок № НОМЕР_1 , суспільна група господарства станом на 01.01.1998 року робоча, домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно копії свідоцтва про народження, російською мовою « ОСОБА_8 » народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його матір`ю є російською мовою « ОСОБА_7 ».

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до копії сідоцтва про народження, російською мовою « ОСОБА_10 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 та її батьками є російською мовою « ОСОБА_8 , ОСОБА_2 ».

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_11 29.12.2007 року уклала шлюб з ОСОБА_12 , та після реєстрації шлюбу прізвище подружжя ОСОБА_13 .

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Зі змісту ст.15 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

В матеріалах цивільної справи відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій.

Главою 89 Книги шостої ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено порядок оформлення права на спадщину, що являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно дост.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Згідно із ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Відповідно ч.1 до ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Згідно п.п.1,3 Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок) нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

За приписами п.п. 4.14, 4.15 п. 4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Зі змісту постанови Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі №570/6046/14-ц вбачається, що під час розгляду справ про визнання права власності на майно в порядку спадкування суду слід перевіряти чи були спадкоємцем здійснені всі необхідні заходи щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, чи вимагав він у відповідності до приписів пунктів 1, 3 глави 13 розділу I Порядку від нотаріуса винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва), чи оскаржував таку постанову у судовому порядку або відразу звернувся до суду за правилами позовного провадження.

Отже, виходячи з вищенаведеного, основним позасудовим способом оформлення права власності на майно в порядку спадкування за законом є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку та неможливості усунення обставин, які створюють відсутність таких умов.

Відсутність умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку може бути усунута шляхом встановлення певного юридичного факту в суді або шляхом отримання певних документів, які дають змогу нотаріусу та спадкоємцю визначити точний обсяг спадкового майна.

Застосування іншого підходу призведе до того, що суд фактично перебере на себе функції нотаріуса.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що позивач не отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд доходить висновку, що права та законні інтереси позивача не порушені, тобто позовні вимоги щодо визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті заявлено передчасно, а відтак і про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 81, 89, 247, 258-259, 264-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Підгорівської сільської ради Старобільського району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Форощук