Справа № 724/1773/20
Провадження № 2/724/142/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Єфтеньєва О.Г.

при секретарі: Бабій Ю.В.

за участю сторін:

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотині Чернівецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим будинком,-

В С Т А Н О В И В:

25.11.2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим будинком, в якій просив визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право на проживання та користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він являється власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить йому згідно договору дарування від 20 травня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Мартинюк С.А.

Вказує, що до укладення договору дарування його батьком у даному будинку зареєстрована відповідач ОСОБА_1 , як член його сім`ї, однак не проживає в цьому будинку з 2018 року.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області (справа № 724/1475/19) шлюб між ними з відповідачкою розірвано. На даний час її речей в будинку немає, вона не виконувала жодних обов`язків з утримання житлового будинку, проведення поточного ремонту, сплати комунальних платежів. Факт реєстрації відповідача за її адресою створює для неї великі незручності, оскільки у випадку продажу будинку, у нього ніхто не хоче його придбати з будь-якими обтяженнями. При цьому, вказує, що відповідач не укладала з ним жодних угод, не бере участі в утриманні будинку, не проживає в ньому і не користується ним без поважних на те причин, більше одного року, а тому вважає, що відповідач втратила право проживання та користування цим будинком.

Зазначає, що на зимовий період 2020-2021 року він має намір оформити державну субсидію на комунальні послуги і при оформленні субсидії йому необхідно подати довідку про доходи, інакше в протилежному разі у наданні субсидії йому буде відмовлено.

Вважає, що так як відповідач ОСОБА_1 не проживає у вказаному будинку з 2018 року без поважних на те причин, тому вона втратила право користування вказаним житлом.

Підтримуючи вищевикладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, також просив стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, 01.03.2021 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити, розгляд справи просив проводити у його та позивача відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачу в їх задоволенні в повному обсязі. Заяву з письмовими поясненнями, подану до суду 15.01.2021 року підтримала. Суду пояснила, що вона не втратила право на проживання в будинку по АДРЕСА_1 , оскільки з 1985 року проживала в ньому та проживає і на даний час. Пояснила, що з 2018 року вона їздить на заробітки в Італію, зароблені гроші постійно висилала додому, в будинку постійно проживала, вона в одній кімнаті, а її чоловік ОСОБА_2 в іншій кімнаті, кухня в них з чоловіком загальна, хоча і розвелись вони з ОСОБА_2 у 2016 році, однак проживають в цьому будинку разом до цього часу, також в цьому будинку проживає і їхній син. Вказала, що підписи в акті не проживання її в цьому будинку, який став підставою для видачі довідки сільської ради, позивач підробив сам, оскільки сусіди акт її не проживання за вказаною адресою не підписували, з цього приводу вона зверталася в правоохоронні органи. Також вказала, що вона не отримувала листи про виклик до суду, лише на 15.01.2021 року, всі раніше надіслані листи на її ім`я отримував ОСОБА_2 , він брав їх у поштового працівника та назад повертав на пошту.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_1 , суду підтвердила, що дійсно ОСОБА_1 проживає в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , вони разом з позивачем ОСОБА_2 пораються по господарству, білять дерева в саду, криницю викопали. Вказала, що ОСОБА_1 виїжджала на заробітки, але не на довго, місяці на три, але не більше. Щоб більше року ОСОБА_1 вдома не було, такого не було.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що його дружина є сестрою позивача, дуже добре знає цю сім`ю, вказав, що ОСОБА_1 постійно там проживала і проживає по даний час, оскільки в неї іншого житла немає, такого періоду не було щоб вона там не проживала, окрім того, лише коли їздила на 3 місяці на заробітки в Італію, каталася то туди, то назад.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 12.05.2010 року, серії ВМТ № 119944, зареєстрованого в реєстрі за № 327 (а.с. 9).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26259059 від 31.05.2010 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , підстава: договір дарування ВМТ/119944/12.05.2010/Приватний нотаріус Хотинського районного нотаріального округу Мартинюк В.А., реєстр № 327, форма власності приватна, частка 1/1, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності: 31.05.2010 року (а.с.10).

Згідно довідки № 713 від 05.03.2021 року виконкому Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована та проживає в даний час за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки, наданої позивачем до матеріалів позовної заяви за № 1899 від 24.11.2020 року виконкому Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 .

При цьому, факт не проживання гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в господарстві ОСОБА_2 з 2018 року по даний час, що сільська рада і підтверджує (підстава: акт перевірки факту проживання № 760 від 24.11.2020 року), спростований в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_1 та поясненнями свідків, відповідно до яких було встановлено, що жодного акту, на підставі якого була видана вищевказана довідка, вони з чоловіком не підписували.

Згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

У відповідності до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду № 5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї.

Як встановлено судом, відповідно до рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2019 року (цивільна справа № 724/1475/19) шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало законної сили 25.10.2019 року (а.с. 8).

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб зареєстрована у спірному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 1985 року та по даний час, весь час там проживає, доказів на спростування цієї обставини позивачем не надано.

Отже, вирішення питання щодо визнання відповідача ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірним житлом має здійснюватися у контексті пропорційності застосування такого заходу з урахуванням порушення права останньої на житло та можливої недобросовісності дій позивача, внаслідок яких відповідач може втратити право на користування єдиним житлом.

При цьому, позивачем та його представником суду не доведено, що відповідач ОСОБА_1 була відсутньою за адресою місця реєстрації проживання без поважних причин понад один рік, як на те вказує позивач в обґрунтування позовних вимог, що також було спростовано в судовому засіданні поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_6 .

В пункті 39 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначається, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Суд враховує, що відповідач ОСОБА_1 іншого житла на праві власності чи законного володіння не має, в судовому засіданні проти визнання її такою, що втратила право користування спірним житлом категорично заперечувала, переконливих доказів її непроживання та некористування спірним житлом суду не надано.

Навпаки з показів допитаних у судовому засіданні свідків слідує, що як до звернення позивача з позовом, так і після цього відповідач ОСОБА_1 проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Об`єктивних даних вважати, що відповідач без поважних причин понад один рік не користується спірним житлом у суду немає.

Таким чином, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим будинком слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України в разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати стягненю не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право на проживання та користування житловим будинком - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.03.2021року.

Суддя: О.Г. Єфтеньєв