КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У х в а л а

м. Київ Справа № 760/27643/20

13 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М., Рубан С.М.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» адвоката Панченка Євгенія Валерійовича на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Зуєвич Л.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс», треті особи: Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація, Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Обслуговуючий кооператив «Запорізький» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Солом'янського районного міста Києва від 25 березня 2021 року, зокрема, у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» про призначення комплексної пожежно-технічної та будівельно-технічної експертизи відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду в частині відмови у задоволення клопотання про призначення експертизи, 15 червня 2021 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» адвокат Панченко Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні клопотання про призначення пожежно-технічної та будівельно-технічної експертизи, клопотання відповідача задовольнити та призначити експертизу.Також в апеляційній скарзі клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, посилаючись на те, що її копію було отримано відповідачем 14 червня 2021 року.

08 липня 2021 року цивільна справа надійшла до Київського апеляційного суду.

Дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Частиною першою статті 353 ЦПК України передбачено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, зокрема щодо призначення експертизи.

Системне тлумачення положень частини першої статті 353 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець використав різні конструкції, визначаючи перелік ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду, зокрема в одних випадках вживається слово: «відмови» (пункти 1, 4, 7, 10 та ін.), а в інших - вказується на сутність процесуального рішення (пункти 3, 6, 11 та ін.).

У пункті 12 частини першої статті 353 ЦПК України законодавець передбачив право оскаржувати в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише ухвали суду першої інстанції про призначення експертизи.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 61-19138сво18 дійшов висновку, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена окремо від такого рішення.

Ураховуючи наведене, ухвала про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи підлягає оскарженню в апеляційному порядку одночасно з оскарженням рішення суду першої інстанції, ухваленого по суті спору.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

В апеляційній скарзі на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року, представник відповідача просив скасувати зазначену ухвалу в частині відмови у задоволенні клопотання про призначення експертизи та задовольнити таке клопотання, призначити експертизу.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки ухвала про відмову у призначенні експертизи до переліку ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, встановленого ч.1 ст.353 ЦПК України, не входить, апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту.

Керуючись п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційний суд-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» адвоката Панченка Євгенія Валерійовича на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року, постановлену під головуванням судді Зуєвич Л.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс», треті особи: Солом'янська районна у місті Києві державна адміністрація, Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Обслуговуючий кооператив «Запорізький» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: