Постанова

Іменем України

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 344/14440/20

провадження № 61-4061св21

Верховний Суд у складіколегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючої - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Хриплин»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2020 року у складі судді Бородовського С. О. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Мелінишин Г. П., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Садівницьке товариство «Хриплин» (далі - ОК «Садівницьке товариство «Хриплин») про визнання дій неправомірними.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 03 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зазначено про необхідність викладення позовної заяви у відповідність до вимог статті 175 ЦПК України, а також надати документи на підтвердження звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 01 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована посиланням на те, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, наведені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, а тому відповідно до статті 185 ЦПК України наявні підстави для визнання його позовної заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, обґрунтованого висновку про наявність для визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки позивач не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2020 року, зокрема у заяві про усунення недоліків не уточнив матеріально-правову вимогу у спосіб, визначений законодавством, не обґрунтував обставин справи щодо права власності на лінії електромереж, розподільчі пристрої та трансформаторні підстанції ОК «Садівницьке товариство «Хриплин» та щодо надання йому зазначеним товариством послуг електропостачання, не зазначив якими доказами вказане підтверджується.

Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи

У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2020 року і постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, та направити справу для розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанційнорм порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована посиланнями на те, що він вчасно та в повному обсязі усунув вимоги ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, а тому суди проявили надмірний формалізм у застосуванні норм процесуального законодавства, тоді як пряма чи опосередкована заборона на захист порушеного права чи інтересу, у світлі положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), не може бути виправданою.

Зазначав, що він звернувся до суду виключно в своїх інтересах і для захисту своїх прав, порушення яких обґрунтовував тим, що ОК «Садівницьке товариство «Хриплин», уклавши договір на постачання електроенергії з філією «Центральна» АТ «Прикарпаттяобленерго» надає послуги з електропостачання власникам садівницького масиву « Хриплин », у тому числі йому особисто за завищеними цінами. Неправомірність дій ОК «Садівницьке товариство «Хриплин» полягає у заволодінні майном членів садівницького масиву « Хриплин », у тому числі лініями електромереж, розподільчими пристроями та трансформаторними підстанціями, що є однією з умов укладення зазначеним товариством договору на постачання електроенергії.

Суди також безпідставно піддали сумніву законність звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід ІІ групи, на підтвердження чого надав відповідні докази.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження на підставі частини другої статті 389 ЦПК України, та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 03 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, оскільки: не містить документів на підтвердження перебування спірних об`єктів (ліній електромереж, розподільчих пристроїв та трансформаторних підстанцій) у володінні ОК «Садівницьке товариство «Хриплин»; доказів користування позивачем електромережами, розподільчими пристроями та трансформаторними підстанціями, розташованими територіально в ОК «Садівницьке товариство «Хриплин»; визначення організаційно-правової форми масиву « Хриплин »; відомостей щодо правосуб`єктності особи, в інтересах якої позивач звернувся з позовом; визначення коло всіх заінтересованих осіб та, відповідно до їх кількості надання копії позовної заяви, та не надав документів на підтвердження сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

16 листопада 2020 року позивачотримав копію ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2020 року, а

26 листопада 2020 року подав до суду заяву про усунення недоліків, у якій конкретизував, що звертається з позовом виключно у своїх інтересах і для захисту своїх порушених прав; не є і ніколи не був членом ОК «Садівницьке товариство «Хриплин»; звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, докази на підтвердження чого долучив до позовної заяви, а також надав заяву про забезпечення доказів, у якій просив: витребувати у Центрі надання адміністративних послуг міста Івано-Франківська Івано-Франківської області реєстраційну справу на об`єкти нерухомого майна ОК «Садівницьке товариство «Хриплин» () та договір на постачання електроенергії, укладений з філією «Центральна» АТ «Прикарпаттяобленерго», тобто зазначив підстави звернення до суду з приводу порушення його прав, а також обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, та ініціював питання про забезпечення доказів на їх підтвердження.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці та бути ефективним» (рішення ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права на звернення до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, оскільки кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка достатності доказів на підтвердження обґрунтованості звернення з позовом до суду є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19(провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20).

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 з підстав невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції зазначеного не урахував, внаслідок чого припустився надмірного формалізму. Апеляційний суд у порушення вимог статей 367, 382 ЦПК України на наведене уваги не звернув, а тому оскаржувані судові рішення не можна вважати такими, що відповідають завданням цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи наведене, оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованими та підлягають скасуванню, з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі.

Керуючись статями 400, 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 01 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 03 лютого 2021 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для

продовження розгляду.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко