Справа № 146/666/20
Провадження № 22-ц/801/556/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 рокуСправа № 146/666/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року про забезпечення позову, постановлену суддею Скаковською І.В. в смт Томашпіль, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила: визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який розміщений на земельній ділянці в розмірі 0,1364 га; визнати за нею та за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на майно.

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якому просив визнати, що вказаний вище житловий будинок, який належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, та земельна ділянка, на якій розташований будинок, придбані у шлюбі, належать їм обом по 1/2 частині та підлягають поділу в ідеальних частках; визнати, що земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок, належить йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині та підлягає поділу в ідеальних частках. Також просив визнати легковий автомобіль марки ВАЗ 210994-20, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , подарований на весілля подружжю, як майно, яким вони володіють на праві власності згідно норм набувальної давності за ЦК України, користувалися з весілля та по сьогоднішній час, і який належить їм як майно, що є об`єктом права їхньої спільної сумісної власності подружжя по 1/2 частині, визнати право власності на автомобіль в рівних частинах.

Також ОСОБА_3 як в зустрічній позовній заяві, так і в клопотанні від 12.10.2020 просив застосувати заходи забезпечення зустрічного позову, а саме накласти арешт на: - житловий будинок АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку площею 0,1364 га, кадастровий номер :01:001:0629, що розташована з вказаної вище адресою; - легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення зустрічного позову ОСОБА_3 зазначив, що в нього є реальні та обґрунтовані побоювання, що ОСОБА_2 вчинить дії по відчуженню спірного майна, що в подальшому суттєво ускладнить виконання рішення суду.

Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено заборону відчуження на будинок, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,1364 га, кадастровий номер :01:001:0629, що розташована по АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на транспортний засіб.

Скарги є ідентичними за своїм змістом та мотивовані тим, що висновок суду щодо необхідності накладення арешту на автомобіль є безпідставним, оскільки він є власністю ОСОБА_1 ; транспортний засіб не є об`єктом спільного сумісного майна подружжя та не може бути предметом зустрічного позову.

У поданих на апеляційні скарги відзивах ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг.

Ухвала суду в частині забезпечення позову, що стосується будинку та земельної ділянки не оскаржується, а тому апеляційним судом в силу ч.1 ст.367 ЦПК України в цій частині не переглядається.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи заборону на відчуження будинку, земельної ділянки та легкового автомобіля суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно перебуває у власності відповідачів, та зазначив, що є підстави вважати, що дане майно може бути відчужено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову в частині заборони відчуження транспортного засобу.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З обставин справи слідує, що ОСОБА_3 ставить питання про визнання легкового автомобіля, яким подружжя володіє на праві власності згідно норм набувальної давності, користувалися з весілля та по сьогоднішній час, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частинах.

Згідно доданого ОСОБА_3 до зустрічного позову свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 слідує, що власником спірного автомобіля є ОСОБА_1 .

У полісах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, власником транспортного засобу ВАЗ-210994-20, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску зазначено ОСОБА_1 (а.с.12-14).

Докази, що платежі за полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності сплачував ОСОБА_3 , відсутні.

Факт дарування транспортного засобу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на весілля ОСОБА_1 заперечується як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , та не підтверджується доказами (зокрема, договором дарування, довіреністю на право користування транспортним засобом, розпискою, тощо).

Сторонами при розгляді апеляційних скарг не заперечувалося, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 користуються автомобілем, який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Суд першої інстанції зробив висновки без зазначення відповідних обставин для обґрунтування таких висновків.

ОСОБА_3 в обґрунтування своїх вимог в частині набуття прав на спірний автомобіль, крім страхових полісів (які, як встановлено, посвідчують укладення договору страхування з ОСОБА_1 ), не зазначає інших доказів, які б обґрунтовували його право власності на автомобіль.

Отже, ОСОБА_3 в позовній заяві не обґрунтував цю вимогу, а за відсутності (не вказав) доказів не можна говорити про реальність спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

За таких обставин, обмеження власника у розпорядженні автомобілем порушуватиме конституційне право власності ОСОБА_1 .

Також, судом першої інстанції не з`ясовано співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам та не обґрунтовано необхідності вжиття заходу забезпечення позову в частині заборони відчуження автомобіля. Натомість суд послався лише на загальні норми процесуального права.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

За таких обставин, оскаржувана ухвала в частині заборони відчуження автомобіля підлягає скасуванню, оскільки постановлена без належного з`ясування фактичних обставин, що підлягають перевірці, з ухваленням постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

Враховуючи, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сплачений за їх подання, підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в розмірі по 454 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року в частині накладення заборони відчуження на легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, скасувати та прийняти нову.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на легковий автомобіль марки «ВАЗ-210994-20», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску - відмовити.

У решті ухвалу суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.

Головуючий Т. Б. Сало

Судді О. Ю. Береговий

О. В Ковальчук