ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5406/21 Справа № 195/1135/20 Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.
Необхідність встановлення вказаного юридичного факту виникла в нього у зв`язку з відсутністю паспорта громадянина України, що обмежує його в реалізації прав та обов`язків особи.
До того, свого часу наявний в нього паспорт громадянина УРСР, через необізнаність та халатність, своєчасно не обміняв в органах державної влади. На теперішній час він втратив документи, що посвідчують його особистість.
В липні 2020 року він звернувся до Сектору Томаківського РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з заявою про видачу йому паспорта громадянина України у чому було відмовлено з тієї причини, що не встановлено належності особи до громадянства України.
Все своє життя він проживає на території України, факт його народження зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Томаківського РУЮ Дніпропетровської області за актовим записом №45 від 05.01.1954 року, у 1972 році проходив службу в Радянській армії, перебуває на обліку в Томаківському райвійськоматі, шлюб із ОСОБА_2 зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Томаківського РУЮ Дніпропетровської області у 1975 році, від шлюбу має дочку ОСОБА_3 ..
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено та встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Рішення суду мотивовано тим, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та доведеною.
В апеляційній скарзі Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявником до заяви про встановлення юридичного факту його постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року, не надано достатніх доказів на підтвердження вказаного.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання останнього на території України станом на 24 серпня 1991 року, суд першої інстанції виходив з її обґрунтованості та доведеності.
З вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що з копії актового запису про народження на ОСОБА_1 вбачається, що останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с-щі Томаківка Томаківського району Дніпропетровської області,
Згідно актового запису про укладення шлюбу №31 26.04.1979 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.
На запит суду Томаківським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надано копію заяви про видачу паспорта за Ф1 громадянина колишнього СРСР ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія НОМЕР_1 виданого 08.08.1979 року.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.
Згідно п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР» відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року.
У п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.
Статтею 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України, проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік -180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.
Згідно ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи зазначені норми закону та надані заявником документи, - колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, так як заявником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його постійне проживання на території України з 1991року.
Таким чином оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог процесуального закону підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 через її недоведеність.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2020 року - скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області судовий збір у сумі 630,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко