Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1290/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 липня 2021 року м. Овруч
Овруцький районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Вачко В. І.
з секретарем Деменчук О. Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, штрафних санкцій та інфляційних втрат , -
06.04.2021 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Адвокатське бюро «Приходько та партнери» в особі адвоката Перепельченка А.О., звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів у розмірі 171444,38 грн., в т.ч. 166080,00 грн. заборгованості за розпискою від 11.11.2020 року та 5364,38 грн. інфляційних збитків.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав.
Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи заперечень не висловив. Відповідач про причини неявки не повідомив, клопотань не заявляв.
Відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України.
Відтак, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії розписки, 11.11.2020 року ОСОБА_2 (відповідач у справі), паспорт № НОМЕР_1 , виданий органом 1827 13.02.2019 року, взяв у борг у ОСОБА_1 (позивача у справі) грошові кошти в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути до 30.11.2020 року, а в разі прострочення зобов`язання,зобов`язався сплатити штраф у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США.
26.02.2021 року представником позивача було направлено вимогу про повернення суми боргу разом із штрафними санкціями та неустойкою, що підтверджується копією квитанції АТ «Укрпошта». Проте відповідачем відправлення отримано не було і вимога повернулася назад на адресу відправника 18.03.2021 року.
У зв`язку з цим позивач звернувся з вимогою про стягнення з відповідача боргу в судовому порядку.
У відповідності до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно з ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з розпискою від 11.11.2020 року днем платежу основного боргу є 30.11.2020 року. Відтак, суму грошового зобов`язання відповідача в іноземній валюті - долар США, що підлягає сплаті в гривнях, слід визначати за офіційним курсом НБУ долара США до гривні, який діяв станом на день платежу 30.11.2020 року і становив 28,4681 грн. за 1 долар США. Таким чином, сума основного боргу в розмірі 5000 доларів США еквівалентно в гривнах на день платежу склала 142340,50 грн.
Тобто заборгованість відповідача перед позивачем в загальній сумі 6000 доларів США в гривнах станом на день її виникнення сукупно становила 170836,70 грн.
Борговий документ боржника - відповідача (розписка від 11.11.2020 року) знаходиться у кредитора - позивача. Вказаного відповідачем не спростовано. Доказів сплати заборгованості відповідачем суду не надано. А тому вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу та неустойки є законною і обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо її розміру в гривневому еквіваленті, то він помилково визначений позивачем виходячи з курсу долара США до гривни, який діяв станом на 23.03.2021 року.
Позивач також просить стягнути з відповідача на свою корить інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по лютий 2021 року.
Інфляційні втрати за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, і з боржника можуть бути стягнуті відповідні суми, на підставі і в порядку, передбаченому статтею 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).
Статтею 5 Закону України «Про валюту і валютні операції» передбачено, що гривня є єдиним законним платіжним засобом в Україні і всі розрахунки на території України проводяться виключно у гривні.
Тобто в основу розрахунку інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути покладено лише грошове зобов`язання у національній валюті України в гривневому виразі, а не в іноземній валюті чи прив`язці до її курсу щодо гривні.
Проте, здійснюючи розрахунок інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по лютий 2021 року, позивач вищенаведеного не врахував і помилково поклав в основу розрахунку грошове зобов`язання в іноземній валюті в гривневому виразі, обчисленому, виходячи із офіційного курсу НБУ, який діяв станом на 23.03.2021 року, тобто після періоду прострочення, що суперечить ст.5 Закону України «Про валюту і валютні операції» і не ґрунтується на нормі ч.2 ст.625 ЦК України. Відтак, у вимозі про стягнення 5364,38 грн. інфляційних втрат слід відмовити.
Але оскільки загальна ціна позову складає 171444,38 грн., з яких 166080 грн. позивачем визначено як суму заборгованості за розпискою від 11.11.2020 року, що є помилково менше, так як судом обґрунтовано встановлено, що заборгованість за розпискою в гривневому еквівалентні становить 170836,70 грн., суд, доходячи висновку про стягнення заборгованості за розпискою в повному дійсному розмірі 170836,70 грн., не вважає це виходом за межі позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1714,75 грн. в дохід держави, який відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на його користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Тому керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 279, 280, 281, 284, 287, 288, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 п.1 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 170836,70 грн. заборгованості за розпискою від 11.11.2020 року та 1708,37 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення, подавши заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 20.07.2021 року.
Суддя: В. І. Вачко