Справа № 452/1054/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"17" червня 2021 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

з участю секретаря Страхоцької Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Самборі Львівської області у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

В підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що між ним та ОСОБА_2 виникли відносини, пов`язані з надання грошових коштів в борг, за якими він, будучи позикодавцем, передав ОСОБА_2 , яка виступала позичальником, грошові кошти у розмірі 4000 доларів США.

В підтвердження отримання 11 вересня 2019 року грошових коштів та зобов`язання їх повернення, ОСОБА_2 надала їй розписку, відповідно до якої вказала про своє зобов`язання повернути грошові кошти у повному розмірі у строк до грудня 2019 року, що засвідчено її підписом.

Оскільки вищезазначеною розпискою було встановлено строк виконання боргового зобов`язання, то після настання вказаного строку, він (позикодавець) почав вимагати від ОСОБА_2 (позикоутримувача) виконання грошового зобов`язання.

У свою чергу, ОСОБА_2 , від свого обов`язку щодо своєчасного повернення коштів ухиляється, в добровільному порядку свої зобов`язання за договором позики не виконує, через що у нього виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх прав.

А тому просить в останній редакції позовних вимог стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 4000 доларів США, що, виходячи з офіційного курсу валют НБУ на момент подання позовної заяви, становить 112720 грн., 25000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 1127 грн. 21 коп. судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у попередніх судових засідання позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували, надавши пояснення, аналогічні змісту заяви, та подали клопотання про розподіл судових витрат, посилаючись на те, що відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з положеннями ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належить, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.

У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_1 було сплачено суму судового збору у розмірі - 1 127, 21 (одна тисяча сто двадцять сім) гривень та понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Як зазначають суди, зокрема, Верховний Суд, склад та розмір витрат на правничу допомогу входить до предмета доказування у справі. Доказування суми витрат, яка підлягає відшкодуванню, ґрунтується на письмових доказах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу:

«...На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

У зв`язку з вищевикладеним, долучено до клопотання перелік документів, що є необхідним для компенсації витрат на правничу допомогу, копія договору про надання правничої допомоги; копія протоколу погодження гонорару від 21 лютого 2020 року; копія доповнення до протоколу погодження гонорару від 21 лютого 2020 року; копія акту приймання-передачі послуг №19/02/21-1 від 19 лютого 2021 року; копія прибуткового касового ордеру №19/02/21-1 від 19 лютого 2021 року.

Додатково зазначили, що відповідно до ч.4 ст.137 Цивільного кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, а тому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 25000 грн.

В судове засідання 17 червня 2021 року позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника позивача в матеріалах справи є заява про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в т.ч. через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судові засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомив, відзиву не подала, тому згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив у клопотанні представник позивача.

Через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що витрати, які поніс позивач під час розгляду справи, не є співмірними з ціною позову, складністю справи та виконаних адвокатом робіт та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, з огляду на таке.

Сторони погодили в акті, що вартість підготовки адвокатом позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 коштів у розмірі 4000,00 доларів США складає 4500,00 грн. Вважає таку ціну завищеною з огляду на такі обставини: предметом позову у даній справі є повернення заборгованості за договором позики, справа є нескладною, судова практика по справі є усталена, справа не потребує значних витрат часу на підготовку позовної заяви, тим більше, що опрацювання матеріалів, тобто розписки, справи вже здійснювалось адвокатом під час готування вимоги щодо повернення коштів від 21.02.2020 р., вартість якої, відповідно до акта наданих послуг становить 2 250 грн. Більше того, позовна заява була підписана, додатки завірені та відправлені до суду позивачем особисто, як і вимога щодо повернення коштів на її адресу.

Крім того, представник позивача у акті вказав, що 29.01.2021 р. та 23.02.2021 р. позивачеві були надані послуги, а саме: забезпечення явки представника позивача у судове засідання по справі, тривалість - 4,5 год., вартість - 6750 грн. Таким чином, вартість особистої участі представника позивача у судових засіданнях у Самбірському міськрайонному суді Львівської області становить для позивача 13 500 грн.

При цьому зауважує, що предметом позову у цивільній справі №452/1054/20 є стягнення заборгованості за договором позики; а позивач просить стягнути лише суму основного боргу за розпискою (без процентів по ст. 625 ЦПК України чи будь-яких інших матеріальних вимог), існування боргу відповідачем жодним чином не спростовується. При цьому вона як відповідач у судові засідання не з`являлась, відзиву та будь-яких інших процесуальних документів по суті справи не надавала. Більше того, відповідно до ЦПК України, зокрема ст. 212 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду як у приміщенні іншого суду (ч. 1 ст. 212 ЦПК України), так і з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису (ч.3 ст. 212 ЦПК України), що б зменшило витрати клієнта на правничу допомогу у конкретному випадку.

Тому вважає, що забезпечення явки представника у судове засідання у справі №452/1054/20 за таких обставин та у сумі 13 500 грн. не є необхідними витратами, яких не можна було б уникнути.

Відповідно вважаю, що задоволення витрат судом у цій частині у розмірі 13 500 грн за забезпечення явки представника у судове засідання не відповідало б критерію реальності адвокатських витрат (у частині встановлення їх необхідності), а також критерії розумності їх розміру.

Крім того, сторони встановили у акті, що за підготовку клопотання про проведені підготовчого судового засідання без участі позивача, позивач повинен оплатити дану послугу у сумі 2250 грн. Вважає цю суму завищеною з огляду на те, що цей процесуальний документ нескладний, подавався до суду саме позивачем і його підготовка не займає багато часу; такі не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. З огляду на наявність у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, вважає, що сама лише підготовка такого виду процесуального документа не може займати 1.5 год та вартувати 2.250 грн.

Таким чином, витрати у сумі 25 000 грн. вважає неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послугу у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг, та що вони не відповідають критерію розумності, а також те, що їх стягнення з відповідача неї надмірний тягар. А тому просить суд зменшити суму таких витрат на 90% від заявлених 25 000 грн.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Купець О.І. подано заперечення на клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому зазначено, що розмір судових витрат, понесених відповідачем на надання правової допомоги є обґрунтований, що підтверджується актом приймання-передачі послуг №19/02/21-1, згідно якого чітко зрозуміло які саме послуги було надано Клієнту.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Як вбачається з дослідженої судом розписки від 11.09.2019 року позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 4000 доларів США терміном на 3 місяці, до грудня 2019 року.

Відповідач грошові кошти позивачу не повернув, на вимоги про повернення грошових коштів не реагує.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі, повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем ОСОБА_2 у формі розписки, яка посвідчує передачу ОСОБА_1 відповідачу грошової суми в розмірі 4000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до грудня 2019 року.

Враховуючи те, що відповідач грошові кошти позивачу у розмірі 4000 доларів США не повернув, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення 4000 доларів США боргу за договором позики (розпискою) від 11.09.2019 року підтверджується наявними матеріалами справи, є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню судом.

Також позивач просить стягнути з відповідача 25 000 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

На підтвердження вказаної вимоги позивач надав суду договір про надання правничої допомоги адвокатом від 29.08.2019 р., протокол узгодження гонорару від 21 лютого 2020 року, доповнення до протоколу узгодження гонорару від 21 лютого 2020 року, акт приймання передачі послуг №19/02/21-1 від 19 лютого 2021 року, прибутковий касовий ордер №19/02/21-1 від 19 лютого 2021 року на суму 25000 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разоміз іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи складність даної справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, участь представника позивача у судових засіданнях, суд вирішив витрати по оплаті послуг адвоката покласти на відповідача у розмірі 25000 грн. шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 25000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1127 грн. 21 коп. судового збору (1 % від суми позовних вимог про стягнення 112720 грн.), оскільки 25 000 грн. заявлених витрат на професійну правничу допомогу не входять до складу позовних вимог, а є судовими витратами, які не підлягають оплаті судовим збором.

Керуючись ст.ст. 4, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , жительки с. Роздільне Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 - 4000 (чотири тисячі) доларів США, що виходячи з офіційного курсу валют НБУ на момент подання позовної заяви становить 112 720 (сто дванадцять тисяч сімсот двадцять) грн. боргу за договором позики (розпискою) від 11.09.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , жительки с. Роздільне Самбірського району Львівської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 - 25 000 (двадцять п`ять тисяч гривень) 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 1127 (одну тисячу сто двадцять сім) грн. 21 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя