Справа № 313/657/19
Провадження № 2/313/5/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В.,представника позивача адвоката Нестеренка В.В., представника відповіда Морозова В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, -

ВCТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просить суд cтягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на її користь середню заробітну плату час затримки заробітної плати у сумі 48094,08 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Так як відповідач не сплачував заробітну плату, то вона з ним трудові відносини припинила. На день її звільнення відповідач нарахував, але не виплатив оплату праці в сумі 45 795,91 грн., яку виплатив повністю лише 14.03.2019 р.

Позивачка вважає, що вона має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені в сумі, а саме: 48 094,08 грн.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.14).

Представник відповідача ОСОБА_2 надав суду відзив на позов з доповненнями, у якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, так як вина відсутня через те, що відповідач має низький рівень надходження коштів від споживачів електричної енергії на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання. НКРЕКП щомісячно встановлював товариству нульовий відсоток відрахувань та виділяв кошти виключно на проведення ремонтних робіт, що підтверджується постановами НКРЕКП. Затримка виплати спричинилася не з вини відповідача, а внаслідок незалежних від відповідача обставин. При ухваленні рішення у справі, представник відповідача просить взяти до уваги Постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реагуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром задати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Також представник відповідача у відзиві зазначає, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем із зарплати складав 45 795,91 грн., а розмір нарахованого ним середнього заробітку складає 48 095,08 р., а отже загалом розмір середнього заробітку нарахованого позивачем перевищує розмір заборгованості із зарплати, яку мав відповідач перед позивачем, а отже відповідно до приписів, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц може бути зменшений судом (а.с. 41, 50-51).

Під час судового розгляду справи представник позивача адвокат Нестеренко В.В. позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов та доповненні до нього.

Вислухавши представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч.3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.1 ст.12, ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, суд встановив, що ОСОБА_1 період з 10.05.2005 р. по 08.06.2018 р., знаходилася у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», зазначене підтверджується записами у вкладиші до трудової книжки від 30.04.2005 р. серії НОМЕР_1 .

08.06.2018 р. позивачка була звільнена із займаної посади за власним бажанням у зв`язку із не виконання власником або уповноважений ним орган законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ від 07.06.2018 року № 2495-к).

На день її звільнення відповідачем була нарахована, але не виплачена оплата праці в сумі 45795,91 грн. Факт наявності заборгованості у вказаній сумі визнано та підтверджено відповідачем у повідомленні від 08.06.2018 року № б/н, яке було надано ОСОБА_1 при звільненні.

Відмову виплатити позивачці усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів.

Суд вважає, що дії відповідача є незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до яких, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні останнього до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

До такого правового висновку прийшов Верховний суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 03 липня 2013 року та ухвалив постанову у справі № 6-64цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-V111 від 02.06.2016 р. висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідач в добровільному порядку повну оплату належних ОСОБА_1 сум провів лише 14.03.2019 р.

На момент звернення до суду затримка виплати нарахованих сум при звільнені складає 192 робочих дня , тобто з 09.06.2018 р. по 14.03.2019 р. включно.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні повні 2 календарних місяці роботи.

Сума компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати становить 48 094,08 грн.( 10 019,46 грн. (сума заробітної плати за останні 2 місяці) /40 роб. днів (сума кількості робочих днів у останніх двох місяцях)=250,49 грн.(середня вартість одного робочого дня); 192 дня (кількість днів затримки розрахунку) Х 250,49 грн.(вартість одного робочого дня)= 48 094,08 грн.

Таким чином, суд, на підставі наведених норм чинного трудового законодавства України та фактичних обставин вважає, що відповідач на момент звільнення позивачки заборгував їй оплату праці на загальну суму 45 795,91 грн., яку виплату повністю лише 14.03.2019 р., у зв`язку з чим позивачка ОСОБА_1 додатково має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені в сумі, а саме : 48 094,08 грн.

Суд при ухваленні рішення у справі приймає до уваги посилання представника відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц може бути зменшений судом, але вважає її не доречною з тих підстав, що у постанові, на яку посилається представник відповідача при розгляді справи Велика Палата Верховного Суду, пославшись на загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність погодилася з тим, що суди мають право зменшити розмір середнього заробітку нарахованого позивачем, коли він перевищує розмір заборгованості із зарплати, яку відповідач мав перед позивачем.

Зі змісту рішень першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанції у справі № 761/9584/15-ц вбачається, що позивач був звільнений з роботи 16.02.2009 р., а до суду з позовом звернувся у квітні 2015 року, тобто зі спливом більш ніж шести років після звільнення з роботи. Сума компенсації позивачу за роботу у вихідні дні склала 3 443,88 грн. і є більш ніж у сто разів меншою ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні, а саме: 419 005,39 грн.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що касаційні скарги позивача та відповідача необхідно задовольнити частково: змінити рішення Апеляційного суду міста Києва від 12.09.2017 р., виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови та зменшивши стягнутий судом першої інстанції з відповідача на користь позивача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 451 148,27 грн. до 11 000,00 грн., та відповідно зменшивши загальну суму стягнених коштів.

У справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем із зарплати складає 45 795,91 грн., а розмір нарахованого ним середнього заробітку складає 48095,08 р.

Тому посилання представника відповідача на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц, довідку щодо дефіциту обігових коштів № 001-08/61 від 24.04.2020 р., довідку про дебіторську заборгованість № 001-08/60 від 24.04.2020 р., довідку про кредиторську заборгованість станом на 01.03.2020 р. за роботи, послуги, ТМЦ № 003-09/59 від 24.04.2020 р., довідку щодо мінімальних необхідних платежів ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 001-08/62 від 27.04.2020 р., довідку про кредиторську заборгованість № 003-46/42 від 22.04.2020 р. та довідку щодо податкового боргу ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 003-46/41 від 22.04.2020 р., не є тими доказами, які дають підстави для відмови у задоволенні прозову, так як спростовуються доказами наданими позивачем.

Питання з судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст. ст. 47, 116-117 КЗпП України, керуючись роз`ясненнями п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 3 від 24.12.1999 р., ст. ст.1-13, 81, 89,141, 258-259, 263-265, 247-279,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати у сумі 48094,08 грн. - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 48 094,08 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь держави судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Веселівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 05.03.2021 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

24.02.2021