Справа № 428/4605/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Корнєвої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, заяви, клопотання, інші процесуальні дії

1.1. ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 17.10.2017 він був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», проте повного розрахунку з ним проведено не було. Заборгованість з заробітної плати в сумі 23 428,21 грн. була виплачена лише 28.12.2020 на підставі судового наказу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.07.2019 по цивільній справі № 428/8263/19. У зв`язку із цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 90000,00 грн.

1.2. Представник відповідача надала до суду відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який заявлений позивачем до стягнення, є неспівмірно великим.

1.3. Позивач в судовому засіданні присутній не був, у позовній заяві просив справу розглядати без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмовий відзив.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 29.11.1988 на ім`я ОСОБА_1 , позивач був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» 17.10.2017 у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження ВП № 60044680, винесеної 13.09.2019 старшим державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Красавською М.Є., відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 428/8263/19, виданого 23.07.2019 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 23 428 грн. 21 коп.

З Виписки з банківського рахунку позивача в АБ «Кліринговий Дім» від 29.04.2021 вбачається, що на рахунок позивача 28.12.2020 була перерахована сума заробітної плати в розмірі 23 428,21 грн.

3. Релевантні джерела права

3.1. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

3.2. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.

3.3. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

При цьому з вищевикладеного вбачається, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, можуть проводитися з розрахунку відпрацьованих годин працівника, якщо це є доцільним.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Системний аналіз вищевикладених правових норм дозволяє суду дійти висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Отже, у спірних правовідносинах з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні з позивачем, при цьому відповідач не надав доказів на користь протилежного.

4.2. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач був звільнений 17.10.2017, тобто в день, коли він знаходився на роботі і оплата за який була нарахована йому при звільненні, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі 28.12.2020, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку.

Отже, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 18.10.2017 по 24.12.2020.

Середньогодинна заробітна плата позивача складає 21 грн. 34 коп. згідно довідки, наданої відповідачем.

Середньомісячне число робочих годин позивача згідно довідки, наданої відповідачем, складає 171,3 робочих годин.

Загальна кількість робочих годин за період з 18.10.2017 по 24.12.2020 включно становить 6561,2 год., яка складається з кількості робочих годин за 10 робочих днів затримки у жовтні 2017 року (171,3 год. : 21 робочих дня у жовтні 2017 року х 10 робочих днів затримки = 81,6 год.), за 37 повних місяців затримки з листопада 2017 року по листопад 2020 року (171,3 год. х 37 місяців = 6338,1 год.) та за 19 робочих днів затримки у грудні 2020 року (171,3 год. : 23 робочих днів у грудні 2020 року х 19 робочих дня затримки = 141,5 год.).

Отже, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 140 016,01 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 21,34 грн. х 6561,2 год. = 140 016,01 грн.)

4.3. Враховуючи висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, адже його розмір в сумі 140 016,01 грн. є неспівмірно великим.

Заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем була погашена 28 грудня 2020 року, тобто після спливу більше трьох років з часу звільнення з роботи, яке мало місце 17 жовтня 2017 року. Відповідачем не було доведено, що у нього була відсутня фінансова можливість для виплати позивачу суми заробітку при звільненні.

Сума невиплаченої позивачу при звільненні заробітної плати складає 23 428,21 грн., тобто ця сума майже в шість разів менша, ніж сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2017 - 2020 роки можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 30 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

4.4. Із змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Підводячи підсумок суд зазначає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2017 по 24.12.2020, яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 30000 грн. 00 коп.

За таких підстав, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково.

4.4. Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду для подання позовної заяви. Поважність причин пропуску строку для звернення до суду за захистом порушених трудових прав позивач обґрунтував тим, що 28 грудня 2020 року відповідач виплатив йому заборгованість по заробітній платі, перерахувавши її на відповідний рахунок, але про цей факт він дізнався лише 22 квітня 2021 року, оскільки гроші отримав в Банку 23 квітня 2021 року, а до суду з позовною заявою про стягнення з ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку звернувся 24 травня 2021 року.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

З Інформаційно довідки № 03-08/179, виданої 13.05.2021 АТ «Банк «Кліринговий дім» вбачається, що згідно Постанови Національного Банку України «Про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів» № 492 від 12.11.2003, інформація про надходження та рух грошових коштів надається власнику карткового рахунку за наявності діючої картки. У разі, якщо клієнт звільняється з підприємства, яке обслуговує Банк по виплаті заробітної платні на карткові рахунки фізичних осіб, картка блокується і усі договірні відносини клієнта з Банком припиняються, у тому числі і інформація про рух грошових коштів у вигляді СМС-повідомлень.

Аналізуючи доводи позивача, викладені в обґрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду за захистом порушених трудових прав, суд приходить до висновку про можливість поновити ОСОБА_1 пропущений строк. На думку суду, зазначений строк був пропущений позивачем з поважних причин через неповідомлення Банком про перерахування позивачу заборгованості з виплати з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 23 428 грн. 21 коп. відповідачем ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот». Зазначені обставини підтверджені доказами, доданими до клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 302 грн. 36 коп. - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», , місцезнаходження: Україна, Луганська область, Сєвєродонецький район, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2017 по 24.12.2020, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот», , місцезнаходження: Україна, Луганська область, Сєвєродонецький район, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , суму судового збору в розмірі 302 (триста дві) грн. 36 коп.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.Б. Баронін