Справа №522/6472/20
Провадження №2/522/2906/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виробного підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Первинна профспілкова організація «Незалежна профспілка працівників Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна», про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 22 квітня 2020 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просила суд:

- Визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 358/ОС, табельний номер № 0224, виданий 17 березня 2020 року начальником Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса - Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» Сидоренко С.В., про припинення трудового договору (контракту) з начальником поїзда (пасажирського) ОСОБА_1 за п. 8 ст. 36 КЗпП України;

- Поновити її, ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на роботі в Виробничому підрозділі Пасажирське вагонне депо станції Одеса - Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з дати звільнення 17 березня 2020 року на посаді начальника поїзда (пасажирського);

- Стягнути з Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса - Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (, адреса: 65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 26) на користь її, ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 березня 2020 року до дня поновлення на роботі.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що ні в оскарженому наказі, ні в повідомленні про звільнення не зазначено, які саме умови, передбачені трудовим договором (контрактом) №88 від 28.03.2017 року, стали підставою для його припинення та звільнення позивача. Позивачці не було повідомлено, які саме положення трудового договору (контракту) № 88 від 28.03.2017 року на думку відповідача порушено ОСОБА_1 , та в чому саме вказане порушення виразилось. Посилалась на те, що нею не порушувались жодні положення трудового договору (контракту) № 88 від 28.03.2017 року, чесно і сумлінно виконувались посадові обов`язки, дотримувались всі положення посадової інструкції. Крім того, відповідач звільнив ОСОБА_1 за відсутності обґрунтованої згоди профспілкової організації .

За викладеного позивач вважає, що підстав для її звільнення не було, а тому звернулась до суду з дійсним позовом.

Ухвалою суду від 23.04.2020 року позовну заяву залишено без руху. До суду 06.06.2020 року надійшла заява сторони позивача, згідно якої зазначено, що в порядку підготовки до звернення до суду із вказаним позовом з метою захисту порушених прав ОСОБА_1 10.04.2020 року представник позивача звернувся до Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса - Головна із адвокатським запитом, в якому просив надати, зокрема довідку про розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 . Проте, станом на день звернення із вказаним позовом, витребувані документи надані не були. В зв`язку з чим, зазначена довідка буде надана суду одразу після отримання відповіді на адвокатський запит. Представник позивача, повідомив суд, що станом на 04.05.2020 року позивачу не надано довідки, таким чином, позивач наразі позбавлений можливості зазначити точний розмір грошових коштів, які підлягають стягненню на його користь з відповідача в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.03.2020 року до дня поновлення на роботі, а також надати суду обґрунтований розрахунок зазначеної позовної вимоги. До заяви представник позивача надав квитанцію про сплату збору у розмірі 840,80 грн..

Ухвалою суду від 12.05.2020 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче засідання на 15.06.2020 року.

У підготовче засідання призначене на 15.06.2020 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 27.07.2020 року.

У підготовче засідання 27.07.2020 року з`явився представник позивача - адв. ОСОБА_2 , представником відповідача надано суду заяву про перенесення судового засідання, розгляд справи відкладено на 05.10.2020 року.

До суду 12.08.2020 року надійшов письмовий відзив відповідача на позов (а.с.51-68), в якому представника відповідача зазначає, що законодавством не передбачена обов`язковість зазначення у наказі конкретного порушення трудової дисципліни. Всі необхідні реквізити наказу були дотримані. Підставами для звільнення послугували наступні обставини. 25.02.2020 року проведено перевірку поїзду № 36, сполученням Одеса - Перемишль, із питань підготовки поїзду до рейсу, який перебував у парку відстою ст. Одеса - Мала. Під час перевірки у вагоні № 23/13942, у купе № 06 під місцями № № 61, 62 виявлено схованку у підлозі (неконструктивну порожнину), в якій знаходились цигарки в загальній кількості 100 блоків. У вагоні знаходились провідники ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , які здійснювали прибирання та підготовку до наступного рейсу. Однак, провідники не надали чіткого пояснення, як саме цигарки опинились у схованці і взагалі не змогли відповісти на питання стосовно наявності неконструктивної порожнини у вагоні. Також зазначено, що провідниками не виконані вимоги п. 2.4 «Інструкції провіднику пасажирських вагонів № ЦЛ-0038» в частині обов`язків провідника перед поїздкою здійснити огляд усіх місць вагона, де можуть бути сховані предмети або переховуватись люди, і при виявленні під час огляду сторонніх предметів або людей негайно доповісти начальнику поїзда. Начальником зазначеного поїзда (пасажирського) була ОСОБА_1 . Також зазначено, що Первинною профспілковою організацією «Незалежна профспілка працівників Пасажирського вагонного депо Одеса - Головна» не було надано обґрунтованої відмови у наданні згоди на розірвання трудового контракту із позивачем.

Ухвалою суду, повний текст якої складено 09.10.2020 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 02.12.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 02.12.2020 року був відкладений на 25.02.2021 року.

Розгляд справи 25.02.2021 року був відкладений на 04.05.2021 року у присутності представника відповідача за клопотанням представника позивача.

Розгляд справи 04.05.2021 року був відкладений на 15.06.2021 року через неявку сторін.

У судовому засіданні 15.06.2021 року був присутній представник позивача - адв. ОСОБА_2 , який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, визнавши незаконним та скасувавши наказ відповідача про звільнення позивачки, із посиланням на те, що він не містить будь-якого обґрунтованого посилання на підстави та причини припинення трудового контракту; вказував, зо позивачка не порушувала умови трудового договору та належним чином здійснювала свої повноваження; також відсутня згода профспілкового органу на звільнення позивача. Зазначив, що отримав довідку щодо заробітку позивачки та просив її долучити до матеріалів справи.

Також був присутній представник відповідача - ОСОБА_5 , який позовні вимоги не визнав та просив відмовити, посилаючись на правомірність звільнення позивачки. Зазначив, що 25.02.2020 року у поїзді було виявлено схованко (цигарки 100 блоків) та позивачка, як начальник поїзду, не повідомила про таку схованку (це є контрабандою). Проте, з даного приводу ніхто до правоохоронних не органів не звертався та не заперечував, що така підстава для звільнення можливо і відсутня в контракті. Додатково посилався на те, що позивачка не є членом профспілки, а тому відповідна згода на її звільнення не є необхідною.

По справі було оголошено перерву до 09.07.2021 року.

У судовому засіданні 09.07.2021 року був присутній представник позивача - адвокат Главацький Ю.А., який заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих у минулому засіданні. Також надав до суду розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також була присутня позивачка, яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на те, що її звільнення було незаконним та безпідставнимВ вона з 1981 р. є членом профсоюзної спліки. Пояснення вона надавала 03 березня на нараді, проте вона нічого не бачила що було виявлено в поїзді, оскільки її туди не запрошували, та її не викликали і до правоохоронних органів з приводу виявлення вказаного факту. До 20.03.2020р. вона перебувала на лікарняному. 21.03.2020р. їй повідомили про звільнення і видали трудову книжку.

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Зважаючи на строки розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України, за відсутності доказів поважності причин неявки представників відповідача та третьої особи, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, судом встановлені наступні правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 03 березня 2020 року ОСОБА_1 вручено повідомлення № ПКВЧД-3-14/355 від 03 березня 2020 року, відповідно до якого їй повідомлено про те, що у зв`язку з порушеннями нею, начальником поїзда (пасажирського), трудовий договір (контракт) № 88 від 28.03.2017 року з нею буде розірвано, а вона буде звільнена на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Згідно протоколу наради № ПКВЧД-3-16/159 при начальнику ПВД станції Одеса-Головна від 03 березня 2020 року вбачається, що по даному факту складався акт з приводу виявлення у вагоні у провідників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тютюнових виробів, ОСОБА_1 надала пояснення що вона не знала про такий факт. Постановлено підготувати подання до профспілкової організації депо щодо погодження дострокового розірвання контракту з ОСОБА_1

17 березня 2020 року начальником Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса - Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» Сидоренко С.В., видано наказ (розпорядження) № 358/ОС, табельний номер № 0224, про припинення трудового договору (контракту) з начальником поїзда (пасажирського) ОСОБА_1 за п. 8 ст. 36 КЗпП України.

У тексті наказу № 358/ОС від 17 березня 2020 року зазначено, що підставою до його видання є умови контракту від 28.03.2017 року № 88, п. 8 ст. 36 КЗпП України.

У графі «Узгодження звільнення з профспілковою організацією» оскарженого наказу - відмітка узгодження звільнення з профспілкою відсутня.

Із текстом оскарженого наказу № 358/ОС ОСОБА_1 , ознайомилась 20 березня 2020 року, про що нею зроблено відповідну відмітку нижче тексту наказу разом із відміткою про непогодження з ним.

Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У пункті 8 частини 1 статті 36 КЗпП України зазначається, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39-41 КзпП).

Між тим, у порушення наведених приписів, ні в оскарженому наказі, ні в повідомленні №ПКВЧД-3-14/355 від 03 березня 2020 року не зазначено які саме умови, передбачені трудовим договором (контрактом) № 88 від 28.03.2017 року, стали підставою для його припинення та звільнення ОСОБА_1 .

Представником відповідача не було надано суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 порушила трудові обов`язки та умови, передбачені трудовим договором (контрактом) № 88 від 28.03.2017 року.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша та шоста статті 43 Конституції України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений в абзаці сьомому статті 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Водночас згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Таким чином суд встановив, що підстава звільнення відповідач не вказав , та не зазначено яку саме норму порушено згідно укладеного контракту №88 від 28.03.2017р, , термін дії якого до 27.03.2024р. у зв`язка у з чим дана підстава позову на думку суду є обґрунтованою , а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається.

Таким чином, виходячи з нормативного (а не сутісного) тлумачення пп. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються».

Умовами трудового договору (контракту) № 88 від 28.03.2017 року передбачено, що цей контракт припиняється: - після закінчення строку дії контракту; - за угодою сторін; - з ініціативи роботодавця до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством (статтями 40, 41 КЗпП України) та цим контрактом; - з ініціативи працівника до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством (статтею 39 КЗпП України) та цим контрактом; - з інших підстав, передбачених законодавством.

В даному випадку має місце саме припинення трудового договору (контракту) з ініціативи роботодавця.

Згідно статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; 2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці; 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 5) нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; 6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; 7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу; 10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду; 11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування .

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

У даному випадку відсутні будь-які, передбачені статтями 40 та 41 КЗпП України, підстави для припинення трудового договору (контракту) № 88 від 28.03.2017 року.

Щодо погодження звільнення позивача з профспілковим органом.

Відповідач 03.03.2020р. звертався до Первинної профспілкової організації «Незалежна профспілка працівників Пасажирського вагонного депо Одеса - Головна» за погодженням звільнення ОСОБА_1 проте згода на таке звільнення відсутня, що підтверджується поясненнями відповідача.

Окрім того, статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ст.ст.2, 5, 10, ч.ч.1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 19, ч.ч.1, 2 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

Діяльність профспілок будується на принципах законності та гласності. Інформація щодо їх статутних і програмних документів є загальнодоступною.

Належність або неналежність до профспілок не тягне за собою будь-яких обмежень трудових, соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод громадян, гарантованих Конституцією України, іншими законами України.

Забороняється будь-яке обмеження прав чи встановлення переваг при укладанні, зміні або припиненні трудового договору у зв`язку з належністю або неналежністю до профспілок чи певної профспілки, вступом до неї або виходом із неї.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КзпП. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення. Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації. Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Враховуючи що суд вважає обґрунтованою одну з підстав позову щодо не зазначення відповідачем конкретного пункту контракту для її звільнення , що є самостійною підставою позову, і враховуючи строки розгляду даної справи, суд не вбачає доцільним зупиняти провадження по справі з метою запитування згоди профспілкового органу.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 перебувала на лікарняному у період з 04 березня 2020 року по 20 березня 2020 року, про що повідомила відповідача та в подальшому на підтвердження зазначених обставин надала листок непрацездатності.

Згідно приписів частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Відтак, звільнення ОСОБА_1 , відбулося із грубим порушенням приписів КЗпП України під час її знаходження на лікарняному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.09.2020р. справа № 205/4196/18 відступила від правового висновку Верховного Суду України щодо застосування положень частини третьої статті 40 КЗпП України, визначивши, що гарантія, передбачена частиною третьою статті 40 КЗпП України щодо неможливості звільнення у період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці, поширюється на випадки припинення трудового договору (договору контракту) з працівником за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом. У разі порушення цієї гарантії негативні наслідки слід усувати шляхом зміни дати звільнення працівника, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Проте суд не застосовує зазначену позицію ВП ВС, оскільки суд прийшов до висновку що звільнення позивачки було незаконним.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 19, 36, 43, 55, 59, 124, 131-2 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об`єднують громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Усі професійні спілки мають рівні права. Обмеження щодо членства у професійних спілках встановлюються виключно цією Конституцією і законами України.

Ніхто не може бути примушений до вступу в будь-яке об`єднання громадян чи обмежений у правах за належність чи неналежність до політичних партій або громадських організацій.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 51, п. 2 ч. 1 ст. 221, п. 2 ч. 1 ст. 232, ч. 1 ст. 233, ч.ч.1, 2 ст. 235, ч. 3 ст. 241-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про незаконність та безпідставність винесеного начальником Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса - Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» Сидоренко С. В., наказу № 358/ОС від 17 березня 2020 року. За таких обставин, наявні достатні підстави для визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) № 358/ОС, табельний номер 0224, виданого 17 березня 2020 року начальником Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» Сидоренко С.В. про припинення трудового договору (контракту) з начальником поїзда (пасажирського) ОСОБА_1 за п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, вбачається наявність законних підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника поїзда (пасажирського) Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса - Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з дати звільнення, 17 березня 2020 року.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розмір такого стягнення слід обчислювати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи із середньоденного заробітку позивача за два останні місяці роботи до звільнення, помноженого на кількість робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При цьому середньоденна заробітна плата обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Як вбачається з довідки про середній заробіток, виданої 18 листопада 2020 року виробничим підрозділом Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» (а.с.103) середня заробітна плата за останні 2 місяці роботи ОСОБА_1 склала 14699 гривень 13 копійок, відповідно середньогодинна заробітна плата склала 87 гривень 49 копійки.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 березня 2020 року по 09 липня 2021 року (по день ухвалення рішення суду) становить 229573,76 грн. (двісті двадцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят три гривень 76 копійок).

Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Окрім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3 443.61 грн. (три тисячі чотириста сорок три гривень 61 копійок), при цьому вже відрахувавши сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Керуючись ст. 43,55 Конституції України, ст.ст..21-23, 24, 40, 41, 139, 147, 149, 150, 231, 232, 233, 237-1 КЗпП України, ст..ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.2, 3-13, 27, 44, 49, 64, 76-81, 89, 95, 133, 223, 241, 247, 256, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) №358/0С, табельний номер НОМЕР_2 , виданий 17 березня 2020 року начальником Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) з начальником поїзда (пасажирського) ОСОБА_1 за п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ) на посаді начальника поїзда (пасажирського) Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з дати звільнення, 17 березня 2020 року.

Стягнути із Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (, місцезнаходження м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи із 17 березня 2020 року по 09.07.2021 року (по день ухвалення рішення суду) у розмірі 229 573, 76 грн. (двісті двадцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят три гривень 76 копійок).

Допустити негайне виконання рішень в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, у сумі 7349, 56 грн..

Стягнути із Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (, місцезнаходження м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 26) на користь держави судовий збір у розмірі 3 443.61 грн. (три тисячі чотириста сорок три гривень 61 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, мають право на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення суду складено 19.07.2021 року.

Суддя Л.В. Домусчі