Номер провадження: 22-ц/813/6125/21
Номер справи місцевого суду: 491/710/20
Головуючий у першій інстанції Желясков О. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дришлюка І.А., Громіка Р.Д.,

в порядку спрощеного провадження переглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 йому, ОСОБА_2 , виповнилося 18 років і він є повнолітньою особою, навчається на денній формі Київського національного торговельно-економічного університету на факультеті торгівлі та маркетингу, є студентом 2 курсу з присвоєнням після закінчення навчання ступеню «бакалавр», та потребує в зв`язку із навчанням матеріальної допомоги з боку батька, і при даних обставинах претендує на стягнення з відповідача по справі відповідних аліментів на свою користь.

В позовній заяві позивач зазначає, що в зв`язку зі здобуттям вищої освіти він має витрати, пов`язані із оплатою вартості безпосередньо самого навчанням за контрактом (сума за навчання при цьому підвищується з кожним наступним роком навчання), та відповідною сплатою грошових коштів, пов`язаних із життєдіяльністю, в тому числі і придбання предметів одягу, та сум за його проживання під час навчання. В даний час позивач не має самостійного доходу чи прибутку, та відповідно, можливості самостійно, з власних джерел, приватно, особисто фінансувати своє навчання. В період тотального скорочення робочих місць при карантинному режимі йому важко знайти не лише високооплачувану, а і будь-яку роботу. Сплачувати за гуртожиток, а також оплачувати щорічно безпосередньо саму суму контракту за навчання йому допомагають родичі, а саме мати - ОСОБА_3 , а також бабуся - ОСОБА_4 та дідусь - ОСОБА_5 . Без їх фінансової допомоги позивач взагалі не зміг би оплачувати витрати, пов`язані із навчанням. При цьому, батько зі своєї сторони, не надає йому підтримки матеріального характеру.

На думку позивача, що відповідач спроможний матеріально допомогти йому в зв`язку із навчанням. Батько виплачував аліменти на його утримання, як неповнолітнього сина, до 11 липня 2020 року. Так як він продовжив навчання у вищому учбовому закладі, то відповідач по справі, відповідно, міг би продовжити надавати йому матеріальну підтримку вже в добровільному порядку, але батько припинив надсилати грошові кошти.

Крім того, позивач в позовній заяві вказує, що ОСОБА_1 за відомою йому інформацією, працює водієм, має відповідно заробіток, та має змогу надавати йому підтримку матеріального характеру до закінчення навчання.

В зв`язку з наведеними обставинами позивач звернувся до суду із даною позовною заявою та просить в прохальній частині суд:

- винести рішення, котрим стягнути з ОСОБА_1 , на його користь аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, по день закінчення ним навчання, тобто по червень місяць 2023 року, починаючи з дня пред`явлення позову;

- стягнути з відповідача по справі витрати, пов`язані зі зверненням до суду з даною позовною заявою, а саме на правничу допомогу, згідно представлених документів.

02 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_1 через канцелярію суду надав заяву, в якій він просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення (а.с. 40).

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 20 серпня 2020 року по день закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років в залежності від того, яка з цих обставин стане першою.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 витрати понесені ним пов`язані з наданням професійно правничої допомоги в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В частині стягнення аліментів на дитину допущено негайне виконання рішення суду згідно із ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення змінити та ухвалити нове рішення, задовольнивши частково позовну вимогу про стягнення аліментів, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у частці всього його заробітку у розмірі 1/8 частки щомісячно.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 15 липня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За нормами статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199 - 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач є працездатною особою, який зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього аліментів.

Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивач є повнолітнім сином відповідача, навчається на денній формі Київського національного торговельно-економічного університету, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи, потребує матеріальної допомоги від батька на своє утримання на час навчання, відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу, оскільки має постійне місце роботи, достатній рівень заробітної плати, ураховуючи обов`язок обох батьків у наданні матеріальної допомоги дитині на час її навчання - суд першої інстанції дійшов вірного висновку по задоволення позову.

Колегія суддів приходить до висновку, що місячний розмір аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, необхідних до стягнення з відповідача на користь позивача, визначений судом першої інстанції у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, не слід вважати надмірними, таким, який не взмозі буде сплачувати відповідач або таким, що порушує права чи інтереси сторін, із врахуванням обставин встановлених судом. Такі аліменти узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб повнолітнього сина та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Відтак, апеляційний суд дійшов до переконання що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами п. 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір заборгованості становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), слід зазначити наступне.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 1 261,20 грн. судового збору, проте оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені відповідачем судові витрати не підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційній суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 15 липня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік