Апеляційне провадження №22-ц/824/6944/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно умов кредитного договору №ПК175/08-15 від 24.07.2008 року відповідачу ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 88 060 доларів СІІІА строком до 10 липня 2028 року на умовах сплати за користування кредитом 14,49 % річних. Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що отриманий кредит відповідач за умовами договору не сплачує. В якості забезпечення виконання зобов`язань по кредиту між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки ПК175/08-15/1 від 24.07.2008 року, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж об`ємі, що й позичальник. Позивач, посилаючись на ст.ст. 525, 526, 1054 ЦК України щодо права кредитора вимагати дострокового повернення решти позики у разі прострочення повернення частин позики за договором, враховуючи, що відповідач не виконує умови договору, просив стягнути з відповідачів кредитну заборгованість у сумі 111 795,84 доларів СІІІА, що в еквіваленті складає 891 376 гри. 91 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року вищевказаний позов задоволено; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість по кредиту у розмірі 111 795, 84 дол. США, що в еквіваленті складає 891 376, 91 грн. Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду у листопаді 2013 року ОСОБА_2 направила заяву про його перегляд.

В обґрунтування заяви зазначила, що про існування заочного рішення відповідачу стало відомо лише 21 жовтня 2013 року при ознайомленні представником відповідача із матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом на підставі заочного рішення суду. Таким чином на думку відповідача судом було порушено порядок сповіщення сторін про розгляд справи. Крім того сторона заявника вважає, що вказане заочне рішення має бути скасоване також з тих підстав, що судом при постановленні рішення не було враховано здійснених відповідачем ОСОБА_2 протягом 2008-2009 років оплат по погашенню заборгованості за кредитом та за відсотками.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2014 року подана заява залишена без задоволення.

25 березня 2014 року відповідач ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказувала на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року - без змін.

24.09.2020 року ОСОБА_1 направив до суду заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року.

В обґрунтування заяви зазначав, що заочне рішення у справі ухваленез порушенням норм процесуального та матеріального права, про дату, час і місце судового розгляду він у встановленому законом порядку повідомлений не був, а також судом не були з`ясовані обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення вказаної справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року подана заява залишена без задоволення.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, відповідач ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд заочне рішення суду першої інстанції скасувати в частині вимог до ОСОБА_1 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у зазначеній частині.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року оскаржується лише в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, предметом перегляду є належність оскаржуваного рішення лише у відповідній частині.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що вказане рішення відповідає наведеним вимогам з огляду на наступне:

При вирішенні справи суд першої інстанції виходив із того, що станом на день подання позовної заяви заборгованість відповідачів перед банком не погашена і становить 111795, 84 дол. США, що в еквіваленті складає 891 376, 91 грн., що в свою чергу є підставою для стягнення всієї заборгованості за кредитом.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_2 відповідно до умов кредитного договору №ПК175/08-15 від 24.07.2008 року було надано кредит у розмірі 88060 дол. США строком до 10 липня 2028 року на умовах сплати за користування кредитом 14,49% річних. В якості забезпечення виконання зобов`язань по кредиту між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №ПК175/08-15/1 від 24.07.2008 року, відповідно до якого останній відповідає перед кредитором у тому ж об`ємі, що й позичальник.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, основним доводом апелянта було те, що вже протягом другої половини 2008 року позивач мав право на підставі закону пред`явити солідарну вимогу до відповідачів про дострокове повернення боргу в силу неналежного виконання зобов`язань позичальником ОСОБА_2 . Таким чином з точки зору апелянта право пред`явлення вимог до поручителя ОСОБА_1 виникло у кредитора протягом другої половити 2008 року, однак протягом шести місяців після цього вимога до поручителя ОСОБА_1 банком не висувалася. Апелянт зазначає, що таким чином шестимісячний строк для пред`явлення вимог до поручителя закінчився в кінці лютого 2009 року. За таких умов поруку ОСОБА_1 слід вважати припиненою внаслідок приписів закону.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із таким твердженням апелянта з огляду на наступне:

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до п. 2.1 укладеного договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що виникає з кредитного договору за умови що в установлений таким кредитним договором строк зобов`язання не буде виконане, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати таке зобов`язання.

Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання не пізніше 3 банківських днів з часу отримання вищевказаного повідомлення(вимоги) кредитора (п.2.2. договору поруки).

Відповідно до положень п. 5.2. договору поруки його дія закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредиту чи виконанням поручителем своїх зобов`язань за договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України). Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» Глави71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів (частина друга статті 1050 ЦК України).

За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором змінюється строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11; постанови Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що з вимогою про дострокове погашення заборгованості позивач звернувся до боржника у листопаді 2009 року, а із позовною заявою звернувся до суду у лютому 2010 року. за таких умов позивачем не було пропущено шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов`язання до дня пред`явлення позову до поручителя.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни судових рішень суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2011 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько