Справа № 635/6784/20
Провадження по справі № 2/635/1431/2021
13 липня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді Бобко Т.В.,
секретар судового засідання Полоз М.М.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа Південна міська рада Харківського району Харківської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Південна міська рада Харківського району Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила визнати останнього таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування віл 13 березня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Іващенком А.А. за реєстровим №170. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і в 2012 році позивач зареєструвала місце проживання відповідача за вказаною адресою у будинку, який на той час належав її батьку ОСОБА_3 . Сімейне життя з чоловіком не склалось і у вересні 2016 році відповідач пішов із сім`ї, виїхав зі спірного будинку та із зазначеного часу не проживає у ньому. 17 серпня 2019 року шлюб між сторонами розірваний. Зі слів сусідів позивачу відомо, що на теперішній час відповідач проживає в Республіці Білорусь, перебуває у шлюбі з іншою жінкою та не має наміру повертатись в Україну і проживати за місце реєстрації. Отже, з вересня 2016 року по теперішній час відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації, не зберігає там своїх речей, не цікавиться спірним житлом, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, має інше постійне місце проживання. Позивач не підтримує зв`язку з відповідачем, його місце проживання їй не відоме, жодних перешкод в його проживанні за місцем реєстрації вона не чинить, виїхав зі спірного будинку останній за власним бажанням.
Аргументи учасників справи.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позову не надав, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надійшло.
Рух справи.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 травня 2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Участь у судовому засіданні сторін та інших учасників справи.
Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України шляхом виклику через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Як вбачається зі змісту домової книги щодо прописки осіб у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05 лютого 2012 року, що також підтверджується відомостями Виконавчого комітету Південноміської ради Харківського району Харківської області №532 від 03 червня 2020 року.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 колишній чоловік позивача ОСОБА_1 , шлюб між ними розірваний 17 серпня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції в Харківській області, актовий запис №212.
Зі змісту акту, складеного депутатом Південноміської ради Харківського району Харківської області Алексановської Л.П. в присутності двох свідків ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , які підписали вказаний акт, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає ОСОБА_1 та є власником вказаного домоволодіння. За вказаною адресою значиться зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , який є колишнім чоловіком ОСОБА_1 , з вересня 2016 року по теперішній час не мешкає, місцезнаходження ОСОБА_2 на даний час не відоме.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.
Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.
Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.
Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.
Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є колишнім чоловіком позивача, тобто є членом сім`ї позивача.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей16,386,391 ЦК України.
Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_3 , тривалий час, а саме з вересня 2016 року по теперішній час, місце його знаходження невідоме, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.
За положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
Щодо судових витрат
Згідно квитанції №2 від 08 жовтня 2020 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 гривень.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Південна міська рада Харківського району Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , 1985 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 02 серпня 2001 року Борівським РВ УМВС України в Харківській області, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .
Повне рішення складено 21 липня 2021 року.
Суддя Т.В. Бобко