Провадження № 2-о/638/302/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Суркової М.О.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи Сорокіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований: АДРЕСА_1 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ; усунення перешкод у користуванні майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свою заяву обґрунтовує тим в останній роки сімейне життя між сторонами погіршилось та рішенням суду від 22.06.2021 року шлюб між заявницею та заінтересованою особою розірвано. Подружжя проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Через сварки, що у більшості випадків переходили у сутички заявниця неодноразово вимагала від заінтересованої особи залишити квартиру їх спільного проживання, оскільки вона бачить загрозу для себе і дітей зі сторони свого чоловіка, проте заінтересована особа і надалі продовжував вчиняти насильство щодо ОСОБА_1 . У зв`язку з чим заявниця вирішила на короткий час проживати у своєї сестри. 22.06.2021 року заявниця вирішила повернутись до дітей, проте у першу ж ніч щодо неї було вчинено домашнє насильство зі сторони колишнього чоловіка. Заявниця піддавалась фізичному впливу зі сторони ОСОБА_3 23.06.2021 року та для захисту свого життя та здоров`я їй довелось викликати поліцію. Під час перебування у шлюбі заявниця неодноразово зазнавала психологічне насильство, яке виявлялось у постійних погрозах, залякуванні і приниженні, під час складання поліцією протоколу заінтересована особа знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово висловлювався нецензурною лайкою відносно заявниці та її адвоката. У зв`язку з нанесенням ударів ОСОБА_1 нанесено легкі тілесні ушкодження, зазначені обставини є достатніми для тимчасового обмеження прав кривдника.

У судовому засіданні заявниця пояснила, що відносно неї було вчинено домашнє насильство у грудні 2020 року, через що вона пішла жити до сестри, коли повернулась у квартиру 22.06.2021 року ОСОБА_3 вчинив щодо неї домашнє насильство, налаштовує дітей проти заявниці, підтвердженням чого є те, що дитина просила мати покинути квартиру, ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми.

Представник ОСОБА_4 підтримав заяву, просив її задовольнити, зазначив, що ОСОБА_3 представляє загрозу для її довірительниці.

Заінтересована особа пояснила, що разом з дітьми просив заявницю не уходити з дому, Між сторонами стався конфлікт, заявницю не бив. Старший син вирішив піти жити до матері, а молодший залишився з ним. Іншого місця проживання він не має.

Представник ОСОБА_3 пояснила, що заявниця була ініціатором розлучення, 22.06.2021 року між сторонами стався конфлікт, заявниця 7 місяців проживала окремо від сім`ї, дітьми опікувався весь цей час батько, відносно дітей ОСОБА_3 не допускав насилля. З позовами або заявами про визначення місця проживання дітей, усунення перешкод користуванні квартирою заявниця не зверталась, переслідування або телефонний терор відсутні. Також зазначила, що звукозапис, наданий заявницею незаконно отриманий, оскільки ОСОБА_3 не знав, що його записують.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.06.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.07.2021 року (справа №638/10483/21) ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Згідно вказаної постанови 23.06.2021 року о 01-00 год. ОСОБА_3 влаштував сімейний скандал зі своєю дружиною - ОСОБА_1 , нецензурно лаявся на її адресу, погрожував фізичною розправою, штовхав її, чим вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. За висновком з питань судово-медичної експертизи №636-2021 ОСОБА_1 нанесено тілесні ушкодження, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар або удар-стиснення. Вищевказані ушкодження, враховуючи їх морфологічні характеристики, могли бути отримані протягом 1-3 діб до моменту огляду (23.06.2021 року).

Частиною 1 статті 270 ЦК України, визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей).

Статтею 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено наступні терміни, зокрема:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону).

При вирішенні заяви суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, згідно з якими видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За правилами частин першої - другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

У судовому засіданні досліджений звукозапис розмови сторін 22.06.2021 року, заявниця та заінтересована особа підтвердили дійсність звукозапису. Згідно звукозапису ОСОБА_3 у присутності дітей виражається нецензурною лайкою на адресу їх матері, виганяє з дому, син зневажливо ставиться до матері, ОСОБА_5 звинувачує заявницю у зв`язках з іншими чоловіками у присутності дитини (в судовому засіданні ОСОБА_3 зазначив, що такі звинувачення з його боку були безпідставними), ображає ОСОБА_1 .

Суд приймає за належний доказ вказаний звукозапис, оскільки він відповідає вимогам ст.ст.76-79, 100 ЦПК України, посилання представника заінтересованої особи на те, що звукозапис здійснений без відома ОСОБА_3 суд відхиляє, оскільки відомостей про отримання цього доказу з порушенням порядку, встановленого законом, суду не надано.

Встановивши фактичні обставини справи, в сукупності з дослідженими належними та допустимим доказами, які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про доведеність факту домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», якому піддавалась заявниця, а саме психологічне та фізичне насильство, що виражалось у словесних образах, приниженні, штовханні, заподіянні тілесних ушкоджень, що спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдали шкоди психічному здоров`ю заявниці. Зазначене підтверджується звукозаписом розмови, постановою суду від 12.07.2021 року, висновком №636-2021, та не спростовано заінтересованою стороною.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, а саме в частині заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому суд враховує, що за відомостями з державного реєстру речових прав право власності за вказаною квартирою за жодною особою не зареєстровано, згідно копії паспорта заявник зареєстрований за вказаною адресою, тобто фактично користується та проживає у квартирі.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу

у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

В іншій частині заява не підлягає задоволенню, оскільки встановлення обмежень у вигляді усунення перешкод у користуванні майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб заявницею не обґрунтовані та не доведені.

Частиною 2 статті 350-6 ЦПК України визначено, що у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Вирішуючи питання щодо строку дії обмежувального припису, суд враховує, що заявницею не доведено, що домашнє насильство має характер систематичного та спричинило тяжкі наслідки, а відтак суд вважає співмірним та виправданим тимчасове втручання в особисті права заінтересованої особи строком на один місяць, що не завдасть істотної шкоди правам останнього

Керуючись ст.ст.13,81,350-6,265,273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Встановити наступні заходи обмеження прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований: АДРЕСА_1 та покласти на нього наступні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заявлених вимог - відмовити.

Обмежувальний припис видати строком на 1 (один) місяць.

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

Копію рішення направити сторонам по справі.

Копію рішення направити до Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області для взяття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований: АДРЕСА_1 на профілактичний облік та до Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21.07.2021 року.

Головуючий Є.В.Невеніцин