Єдиний унікальний номер 235/7414/20
Номер провадження 22-ц/804/1512/21
Єдиний унікальний номер 235/7414/20 Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.
Номер провадження 22-ц/804/1512/21 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 липня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Космачевської Т.В., Папоян В.В.

за участю секретаря Володовського Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №235/7414/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2021 року,

встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 червня 2014 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір шляхом видачі йому кредитної картки з кредитним лімітом 21 000 гривень на строк дії кредитної карти.

Протягом 2015-2020 років він користувався наданими йому банком кредитними коштами, сплачуючи заборгованість за кредитом та відсотками шляхом внесення періодичних платежів.

Також зазначав, що в період з липня 2015 року по грудень 2017 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у Донецькій області. Під час безпосередньої участі у проведенні антитерористичної операції він проходив службу у званні молодшого сержанта служби цивільного захисту Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій, де й служить на теперішній час. У зв`язку з цим ним було отримано статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 № 17 червня 2016 року, виданого Державною службою України з надзвичайних ситуацій.

Йому стало відомо, що як особа, що прирівнюється до військовослужбовця та що має статус учасника війни, він має право з початку і до закінчення особливого періоду на не нарахування процентів, пені та штрафів за його кредитним договором.

У зв`язку з цим 24 січня 2020 року він звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку йому відсотків за кредитним договором, на що листом від 27 січня 2020 року йому було відмовлено.

Вважає, що, оскільки в період з липня 2015 року по грудень 2017 року він перебував у службовому відрядженні для несення служби в районах проведення антитерористичної операції, та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у Донецькій області, то на нього поширюються пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за вказаним кредитним договором з 18 березня 2014 року по теперішній час і до кінця особливого періоду, а дії відповідача щодо нарахування процентів, пені та штрафів за вказаним кредитним договором у період з 18 березня 2014 року та відмова у перерахуванні заборгованості за кредитним договором, є порушенням його прав як споживача.

Просив зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» перерахувати заборгованість за кредитним договором, укладеним з ним 16 квітня 2014 року, списавши раніше нараховані проценти, пені та штрафи за період з моменту його укладення по теперішній час; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» утриматись від нарахування процентів, пені, штрафів за кредитним договором, укладеним з ним 16 квітня 2014 року, до кінця особливого періоду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що Державна служба України з питань надзвичайних ситуацій також виконує і правоохоронні функції, тому на позивача, як на працівника правоохоронного органу, який приймав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції під час проходження служби у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій поширюється дія п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Подано відзив на апеляційну скаргу, в якому АТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

В судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що 02 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку з кредитним лімітом 21 000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 3,5%.

Згідно інформації 9 державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області від 27 листопада 2020 року № 03/3204 молодший сержант служби цивільного захисту ОСОБА_1 перебуває на посаді рятувальника рятувального відділення 51 державної пожежно-рятувальної частини 9 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Донецькій області з 7 листопада 2013 року по теперішній час. З 22 листопада 2015 року по 27 квітня 2018 року молодший сержант служби цивільного захисту ОСОБА_1 був включений до складу сил та засобів, які залучались та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької області, забезпечували її проведення, з метою виконання службових завдань.

Відповідно до копії довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області від 18 грудня 2017 року № 834 молодший сержант служби цивільного захисту ОСОБА_1 дійсно в періоди: з 22 липня 2015 року по 1 листопада 2015 року, з14 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, з 31 грудня 2015 року по 12 січня 2016 року, з 23 січня 2016 року по 3 квітня 2016 року, з 22 квітня 2016 року по 8 червня 2016 року, з 19 червня 2016 року по 20 червня 2016 року, з 1 липня 2016 року по 6 липня 2016 року, з 19 липня 2016 року по 30 липня 2016 року, з 15 серпня 2016 року по 2 жовтня 2016 року, з 23 жовтня 2016 року по 13 грудня 2016 року, з 15 січня 2017 року по 15 січня 2017 року, з 5 лютого 2017 року по 19 лютого 2017 року, з 14 березня 2017 року по 27 квітня 2017 року, з 10 травня 2017 року по 13 липня 2017 року, з 8 серпня 2017 року по 17 вересня 2017 року та з 8 жовтня 2017 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у Донецькій області.

Згідно витягу з протоколу № 21 від 17 червня 2016 року засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_1 визнано учасником бойових дій і видати відповідне посвідчення працівникам ДСНС України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

17 червня 2016 року позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_2 , згідно якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

У відповідності до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , виданого Покровсько-Ясинуватським ОМВК 29 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 придатний до військової служби; призовною комісією Покровсько-Ясинуватського ОМВК зарахований в запас 22 травня 2017 року за ст.18 п.112 ЗУ «ПВО і ВС».

Згідно відповіді Кадрового центру Збройних Сил України Міністерства оборони України від 25 лютого 2021 року № 321/кц/1062 у Кадровому центрі Збройних Сил України інформація про проходження військової служби у Збройних Силах України та надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 відсутня.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повні мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дія Закону № 2011-ХП на позивача не поширюється, і він не має права на пільги, передбачені п.15 ст.14 цього Закону, а також суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача до суду із зазначеними вимогами в розумінні норм процесуального закону, є передчасним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а також наявним в матеріалах справи письмовим доказам та фактичним обставинам справи.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам.

У статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року по справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

У постанові від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив такі висновки: «Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Отже, не є ефективним способом захисту вимоги про зобов`язання відповідача зробити перерахунок за кредитним договором, укладеним з ним 16 квітня 2014 року, виключивши нараховані проценти, пені і штрафи за період з моменту його укладення і по теперішній час, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги.

Нарахування позивачу процентів, пені і штрафів, є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача.

Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 29 січня 2020 року у справі №669/534/15-ц.

Відомості про пред`явлення АТ КБ «Приватбанк» вимоги до ОСОБА_1 про стягнення будь якої заборгованості за кредитним договором відсутні.

Вбачається, що 02 серпня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку з кредитним лімітом 21 000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 3,5%.

Відповідно до копії довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області від 18 грудня 2017 року № 834 молодший сержант служби цивільного захисту ОСОБА_1 дійсно в періоди: з 22 липня 2015 року по 1 листопада 2015 року, з14 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року, з 31 грудня 2015 року по 12 січня 2016 року, з 23 січня 2016 року по 3 квітня 2016 року, з 22 квітня 2016 року по 8 червня 2016 року, з 19 червня 2016 року по 20 червня 2016 року, з 1 липня 2016 року по 6 липня 2016 року, з 19 липня 2016 року по 30 липня 2016 року, з 15 серпня 2016 року по 2 жовтня 2016 року, з 23 жовтня 2016 року по 13 грудня 2016 року, з 15 січня 2017 року по 15 січня 2017 року, з 5 лютого 2017 року по 19 лютого 2017 року, з 14 березня 2017 року по 27 квітня 2017 року, з 10 травня 2017 року по 13 липня 2017 року, з 8 серпня 2017 року по 17 вересня 2017 року та з 8 жовтня 2017 року по теперішній час безпосередньо бере участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у Донецькій області. (а.с.6)

З витягу з протоколу № 21 від 17 червня 2016 року засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Державній службі України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_1 визнано учасником бойових дій і видати відповідне посвідчення працівникам ДСНС України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення. (а.с. 8)

17 червня 2016 року позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_2 , згідно якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. (а.с. 7)

Згідно п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

В розумінні Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» та Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1052, Державна служба України з надзвичайних ситуацій є органом управління та силою цивільного захисту і до правоохоронних органів не відноситься, на службовців якої дія Закону № 2011-ХП не поширюється.

Згідно відповіді Кадрового центру Збройних Сил України Міністерства оборони України від 25 лютого 2021 року № 321/кц/1062 у Кадровому центрі Збройних Сил України інформація про проходження військової служби у Збройних Силах України та надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 відсутня.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що на позивача поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і він не має права на пільги, передбачені п.15 ст.14 цього Закону не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.

Також є вірними висновки суду першої інстанції щодо позовних вимог в частині зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» утриматись у майбутньому від нарахування процентів, пені та штрафів за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 16 квітня 2014 року з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб.

Намір банку у майбутньому нараховувати проценти, пеню та штраф не порушує прав позивача, а тому вимоги про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» утриматись від нарахування процентів, пені та штрафів за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 є передчасними.

До подібних правових висновків, а саме щодо неможливості захисту права на майбутнє дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 травня 2017 року по справі №6-951цс16 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року по справі № 905/1227/17 ( провадження № 12-112гс18), від 30 червня 2020 року по справі № 488/4630/16-ц (провадження № 61-39560св18).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді: Т.В. Космачевська

В.В. Папоян

Повний текст постанови складено 21 липня 2021 року.

Головуючий О.І. Корчиста