УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/5613/21

Номер провадження 2-з/495/122/2021

19 липня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Анісімова Н.Д. при секретарі Красовській А.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом :

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 "про визнання права власності на 1/2 частину будинку і земельної ділянки "

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом : ОСОБА_1 до ОСОБА_2 " Про визнання права власності на 1/2 частину будинку і земельної ділянки ".

Ухвалою суду від 19.07.2021 року провадження по справі відкрито.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову в якому він просить :

- заборонити відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ,що складається в цілому: з житлового будинку літ. "А" житловою площею 27,8 кв. метри загальною площею 36,1 кв. метри,літньої кухні літ. "Б", сараю літ. "В",вбиральні літ. "Г",а також земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02: 005:0165,загальною площею 0,15 га, в межах згідно з планом, в тому числі з земельними угіддями : 0,1090 га- багаторічні насадження, АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка).

Вивчивши матеріали справи ,суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити через відсутність обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Судом було встановлено, що саме лиш посилання позивача на імовірні недобросовісні дії відповідачки, його нічим не доведені припущення, не можуть бути достатньою підставою для накладення арешту на спірне майно. Також позивачем не було доведено суду як саме та в яких цілях використовується спірне майно аби не порушити права інших осіб у разі забезпечення позову.

Суд обґрунтовує свій правовий висновок наступним :

В своєї заяві ОСОБА_1 вказав,що він уклав шлюб з відповідачко ОСОБА_2 який був зареєстрований 13 січня 2007 року. Під час шлюбу 13 грудня 2019 року за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки ними було придбано нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ,що складається в цілому: з житлового будинку літ. "А" житловою площею 27,8 кв. метри загальною площею 36,1 кв. метри,літньої кухні літ. "Б", сараю літ. "В",вбиральні літ. "Г",а також земельної ділянки під номером АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02: 005:0165,загагльною площею 0,15 га, в межах згідно з планом, в тому числі з земельними угіддями : 0,1090 га- багаторічні насадження, АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка). Просить суд визнати за ним прав власності на 1/2 частку вищевказаного житлового будинкуз господарськими будівлями за вищевказаноюю адресою.

Дослідивши матеріали справи, подану заяву, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у її задоволенні.

За положенням ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права, щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 наведеної вище постанови Пленуму, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, цивільно-процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати та обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення та його обґрунтування, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У відповідності до положень статей 79-80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову. В даному випадку суд не вбачає обґрунтовані доводи необхідності заборони відповідачці вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного майна .

Дослідивши доводи позивача щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку про їх недоведеність, оскільки позивачем не надано достовірних жодних доказів щодо наміру відповідачки, як власника здійснити відчуження належного їй майна чи вчинення будь-яких інших дій відносно будинку, які б могли затруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення. Заявником також не доведено яким чином вжиття заходів щодо забезпечення позову у обраний ним спосіб може попередити невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

На підставі викладеного керуючись ч.3 ст. 150 ЦПК України, суд встановив, що заявником необґрунтовано та не доведена співмірність заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Також, всупереч вищевказаним положенням ЦПК України заявником не обґрунтовано та не доведено, яким чином невжиття такого виду забезпечення позову про який просить заявник, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Наведені заявником підстави для забезпечення позову є формальними припущеннями.

Також, по справі не надані докази відсутності підстав для пропозиції зустрічного забезпечення по заяві про забезпечення позову.

Таким чином, суд дослідивши матеріали заяви вважає вимоги заяви про забезпечення позову такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст.149-154, 258, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви - ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом : ОСОБА_1 до ОСОБА_2 "про визнання права власності на 1/2 частину будинку і земельної ділянки "- ВІДМОВИТИ.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя : АНІСІМОВА Н.Д.