КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року

м. Київ

справа № 295/93/20

провадження № 22-ц/824/1330/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Кредобанк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - Ляхова Олександра Валерійовича

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року у складі судді Белоконної І.В.

у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року представник АТ «Кредобанк» - Чирва В.Г. звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №3072/2016 від 07 вересня 2016 року у розмірі 176 426,86 грн та 2 646,40 грн судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07 вересня 2016 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3072/2016, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 342 918,59 грн строком до 01 вересня 2020 року.

12 вересня 2016 року у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами укладено договір застави рухомого майна, а саме автомобіля Hyundai Solaris, д.н.з. НОМЕР_1 .

Окрім указаного, 07 вересня 2016 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №3072/2016/2.

Стверджував, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 повну суму, визначену кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, у ОСОБА_1 станом на 04 грудня 2019 року існує заборгованість у розмірі 176 426,86 грн, яка складається з: 142 617,11 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20 541,62 грн - заборгованість за відсотками; 11 268,13 грн - заборгованість за пенею; 2 000 грн - понесені банком судові витрати.

Зазначав, що 14 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. відкрито ВП №57927002 та реалізовано автомобіль, що є предметом застави, проте, суми від реалізації майна виявилося недостатньо для погашення повної суми заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 176 426,86 грн, а також по 1 323,20 грн судового збору з кожного.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 10 грудня 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 - Ляхов О.В. звернувся безпосередньо до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог на суму 83 646,52 грн, з яких: 49 836,77 грн - тіло кредиту; 20 541,62 грн - відсотки; 2 000 грн судові витрати; 11 268,13 грн - пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та без належної оцінки доказів у справі.

Зазначає, що банком надіслано на адресу відповідача досудову вимогу за вих.№27-38345/18 від 13 вересня 2018 року, в якій визначено заборгованість у розмірі 284 851,98 грн, з яких: 245 126,47 грн - заборгованість по основному боргу, в т.ч. прострочена - 44 708,52 грн; 29 538,19 грн - прострочені проценти; 1 662,89 грн - нараховані проценти; 8 524,43 грн - нарахована пеня.

Стверджує, що ПАТ «Кредобанк» вважав строк виконання кредитного договору таким, що настав та звернувся до відповідача з досудовою вимогою №27-55094/18 від 28 грудня 2018 року про дострокове повернення усієї суми кредиту.

Вважає, що після направлення відповідачу досудової вимоги про дострокове повернення усієї суми заборгованості, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню припинилося, оскільки змінився строк виконання основного зобов`язання.

Звертає увагу на неправильне розподілення позивачем грошових коштів від реалізації предмета іпотеки та зазначає, що у разу розподілення суми відповідно до розрахунку, зазначеного у вимозі від 13 вересня 2018 року, залишок заборгованості по кредиту складав би 92 780,34 грн. З огляду на вказане, стверджує, що суд першої інстанції повинен був винести рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 92 780,34 грн та відмовити у стягненні 83 646,52 грн.

Наголошує на тому, що апелянт не погоджується із сумою заборгованості, нарахованою банком, оскільки розрахунок такої заборгованості, долучений до позовної заяви, не містить у періоді нарахування дати звернення з досудовою вимогою, а саме 13 вересня 2018 року.

Стверджує, що суд у порушення положень статей 12, 81, 263, 264 ЦПК України проігнорував клопотання відповідача про витребування доказів, не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим позбавив ОСОБА_1 можливості з`ясувати розмір заборгованості, що існував станом на 13 вересня 2018 року.

02 березня 2021 року представник АТ «Кредобанк» - Павленко С.В. надіслав на адресу суду пояснення щодо апеляційної скарги, в яких указує, що апелянт жодним чином не зазначає законних підстав для скасування оскаржуваного рішення та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та контррозрахунку заборгованості до суду не надала.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 07 вересня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 3072/2016, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 342 918,59 грн на умовах зворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язався використати кредит на цілі, вказані у цьому договорі зі строком повернення до 01 вересня 2020 року. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами 9,99 % річних.

Того ж дня між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №3072/2016/2, відповідно до пункту 1.1 якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за кредитним договором. Відповідно до пункту 2.6 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

12 вересня 2016 року у забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами укладено договір застави рухомого майна, а саме автомобіля Hyundai Solaris, д.н.з. НОМЕР_1 .

13 вересня 2016 року позивачем грошові кошти були перераховані відповідачу ОСОБА_1 в безготівковій формі шляхом зарахування на поточний рахунок відповідача в сумі 342 918,59 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 44609183 від 13 вересня 2016 року, меморіальним ордером № 44608770 від 13 вересня 2016 року та меморіальним ордером № 44607989 від 13 вересня 2016 року.

Як убачається з матеріалів справи, 13 вересня 2018 року банком підготовлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, адресовану ОСОБА_1 , в якій повідомлено, що позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконано, внаслідок чого станом на 13 вересня 2018 року розмір заборгованості становить 284 851,98 грн, з яких: 245 126,47 грн - заборгованість по основному боргу, 29 538,19 грн - прострочені проценти, 1 662,89 грн - нараховані проценти, 8 524,43 грн - нарахована пеня.

Банк вимагає від ОСОБА_1 протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 днів з моменту надсилання даної вимоги достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а також штрафні санкції, а саме 284 851,98 грн, в тому числі: 245 126,47 грн - заборгованість по основному боргу, 29 538,19 грн - прострочені проценти, 1 662,89 грн - нараховані проценти, 8 524,43 грн - нарахована пеня.

Повідомляє, що у разі невиконання даної вимоги, ПАТ «Кредо Банк» змушений буде звернутися за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду з метою стягнення існуючої заборгованості або здійснити звернення стягнення на предмет застави одним із способів, визначених договором застави.

14 листопада 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2272, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки Hyundai Solaris, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1

14 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мілоцьким О.Л. відкрито виконавче провадження ВП №57927002.

28 березня 2019 року приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку з виконанням виконавчого напису нотаріуса та реалізації предмета застави за ціною 230 004 грн, з яких на рахунок приватного виконавця надійшло 218 503,80 грн та розподілено відповідно до вимог статті 45 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок нестягнутої заборгованості за виконавчим документом дорівнює 105 728,51 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 ЦК України).

У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості АТ «Кредобанк» вказав, що станом на 04 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 складала 176 426,86 грн, з яких: 142 617,11 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20 541,62 грн - заборгованість за відсотками; 11 268,13 грн - заборгованість за пенею; 2 000 грн - понесені банком судові витрати.

Разом з тим, як зазначено вище, 14 листопада 2018 року приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки Hyundai Solaris, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

Вказаний виконавчий напис виконано та 28 березня 2019 року приватним виконавцем Мілоцьким О.Л. винесено постанову про закриття виконавчого провадження, оскільки предмет застави реалізовано, а залишок нестягнутої заборгованості за виконавчим документом склав 105 728,51 грн.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (Правовий висновок Великої Палати у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12).

Таким чином, кредитні правовідносини між банком та ОСОБА_1 припинилися з моменту пред`явлення досудової вимоги, також як і припинилося право банку нараховувати проценти та пеню за кредитним договором.

Банк має право лише на стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 105 728,51 грн, яка залишилась після реалізації предмета застави в межах виконання виконавчого напису нотаріуса, який вчинено відносно ОСОБА_1 , як це визначено у постанові про закриття виконавчого провадження від 28 березня 2019 року.

Щодо вимог про стягнення заборгованості солідарно як з ОСОБА_1 , так і з ОСОБА_2 колегія виходить з наступного.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 07 вересня 2016 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 3072/2016/2, відповідно до умов якого останній зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з Кредитного договору. Відповідальність відповідачів є солідарною

ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука.

Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, оскільки банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредитних коштів та вчинив виконавчий напис нотаріуса відносно ОСОБА_1 , який вже частково виконаний, при цьому дія кредитного договору припинилася, банк наразі має право лише на стягнення залишку невиконаного зобов`язання у розмірі 105 728,51 грн лише з ОСОБА_1 як боржника за виконавчим провадженням.

Отже, вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованості за кредитним договором №3072/2016 від 07 вересня 2016 року, укладеним між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , у розмірі 176 426,86 грн є необґрунтованими.

З вимогами про стягнення з відповідача заборгованості в порядку, визначеному статтею 625 ЦК України, які забезпечують права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах, банк не звертався.

Зважаючи на викладене, з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 105 728,51 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не звернув уваги на обставини, за якими правовідносини між сторонами за кредитним договором припинились, а зобов`язання ОСОБА_1 вже частково виконані шляхом реалізації предмета застави на прилюдних торгах в межах виконання виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса.

При цьому залишилось поза увагою суду першої інстанції і те, що непокрита заставою сума грошових коштів у розмірі 105 728,51 грн підлягає стягненню виключно з боржника за виконавчим провадженням - ОСОБА_1 , оскільки кредитні правовідносини між сторонами припинилися, а заборгованість залишилась тільки в межах виконавчого провадження, відкритого відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підстави для скасування судового рішення визначені статтею 376 ЦПК України.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги частково, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково та стягнення заборгованості у розмірі 105 728,51 грн з ОСОБА_1 . В іншій частині позовних вимог - відмовити.

15 лютого 2021 року представником ОСОБА_1 - Ляховим О.В. подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 22 400 грн.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22 400 грн адвокатом надано договір №08/20 про надання правової допомоги від 12 травня 2020 року, Додаток №1 від 12 травня 2020 року, Акт виконаних робіт №1-1-08/20 від 02 лютого 2021 року; довідка №1-1-08/20 про проведення розрахунку за актом виконаних робіт №1-1-08/20 від 02 лютого 2021 року у повному обсязі.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно акту виконаних робіт адвокат надав ОСОБА_1 послуги в суді першої та апеляційної інстанції на загальну суму 12 400 грн та визначив гонорар успіху у 10 000 грн.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру» визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону України «Про адвокатуру» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Відповідно до пункту 3 Договору №08/20 про надання правової допомоги від 12 травня 2020 року гонорар - винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та закачане в додатках до цього договору. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. До гонорару не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. Підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура.

Таким чином, в договорі про надання правової допомоги фіксована сума гонорару не встановлена, а адвокат, визначивши в акті виконаних робіт, окрім перелічених послуг, винагороду у 10 000 грн, не зазначив її складові, вартість окремо наданих послуг та тарифи, що суперечить умовам укладеного договору, а тому підстави для стягнення з позивача 10 000 грн гонорару успіху відсутні.

Виходячи з наведеного та беручи до уваги, що апеляційну скаргу задоволено на 87,7%, колегія суддів уважає, що відповідач ОСОБА_1 має право на компенсацію витрат, пов`язаних з правничою допомогою, наданою адвокатом Ляховим О.В., урозмірі 10 875 грн.

Жодних доводів щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу позивачем не наведено.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За змістом частини першої вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 585,19 грн.

З АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 726,01 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - Ляхова Олександра Валерійовича - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року - скасувати.

Позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість у розмірі 105 728,51 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 875 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 585,19 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 726,01 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай