Справа № 263/3247/21
Провадження № 2/263/1389/2021
УХВАЛА

16 березня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Шатілова Л.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бавісс» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 15 березня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача ТОВ «Бавісс» на його користь заборгованість за договором про надання повторної фінансової допомоги № 12/03/20/1 від 12.03.2020 року у розмірі 182 900 грн.

Разом із позовною заявою позивачем до суду надано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 та ємкості І, ІІ, ІІІ, IV, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ТОВ «Бавісс».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що між ним та ТОВ «Бавісс» 12.03.2020 року укладено договір повторної фінансової допомоги № 12/03/20/1, за умовами якого позивач надав відповідачу у безпроцентну позику грошові кошти в сумі 182 900 грн. Згідно умов зазначеного договору, строк повернення грошових коштів встановлено до 22.01.2021 року, однак відповідач умови договору не виконав, борг не повернув. Крім цього позивачу достовірно відомо, що відповідач має намір реалізувати своє право власності на нерухоме майно, що вбачається з протоколу загальних зборів учасників (засновників) ТОВ «Бавісс» № 3/20 від 17.12.2020 року. Також позивач зазначає, що відповідач фактично господарську діяльність не здійснює, свідченням чого є фінансова звітність за минулий рік. Таким чином, реалізації відповідачем нерухомого майна безумовно ускладнить або взагалі зробить неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України сторони для розгляду заяви про забезпечення позову не викликались.

Вирішуючи питання щодо указаної заяви, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі, або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Крім того, ч. 3 ст. 150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше 2-х днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову, відповідно до ст. 151 ЦПК України, подається в письмовій формі, має бути підписана заявником та містити, зокрема: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтуванням необхідності обраного заявником виду забезпечення позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором повторної фінансової допомоги у розмірі 182 900 грн.

В якості забезпечення позову позивач просить накласти арешт на нежитлову будівлю АДРЕСА_1 та ємкості І, ІІ, ІІІ, IV, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ТОВ «Бавісс».

Разом з тим, позивач у заяві про забезпечення позовну не зазначає ринкову вартість нерухомого майна, на яке просить накласти арешт в якості забезпечення позову, та взагалі не зазначає, що собою представляють ємкості І, ІІ, ІІІ, IV, на які позивач просить накласти арешт, що позбавляє суд можливості перевірити співмірність такого виду забезпечення позову, відносно розміру позовних вимог.

Крім цього, вимога про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, не пов`язана з предметом позову, оскільки предметом потенційної позовної заяви є вимога про стягнення з відповідача грошових коштів, тобто грошова вимога, а доказів на підтвердження того, що у відповідача на рахунках у банках відсутні грошові кошти, до суду не надано.

Арешт нерухомого майна, яке належить на праві власності відповідачу, та відносно якого загальними зборами учасників ТОВ, до кола яких також входить позивач, вирішено питання про його реалізацію, з метою стабілізації роботи підприємства, як це зазначено у копії відповідного протоколу зборів учасників ТОВ, може призвести до неможливості здійснення відповідачем господарської діяльності, тобто такий вид забезпечення не відповідатиме принципу співмірності.

Щодо посилання позивача на той факт, що відповідач фактично не здійснює господарської діяльності, про що свідчить фінансова звітність за попередній рік, таке не знайшло свого підтвердження, оскільки надана позивачем копія фінансової звітності ТОВ «Бавісс» містить відомості про фінансову звітність за 2019 рік, а не як зазначено позивачем за попередній зверненню до суду рік. Крім того, згідно наданої звітності, загальна сума доходу ТОВ за 2019 рік становить 335,2 тисяч гривень, при цьому витрати підприємства складають за аналогічний період 411,7 тисяч гривень.

Тобто зазначені обставини свідчать про те, що підприємство здійснює свою господарську діяльність та отримує за це прибуток, однак його видатки перевищують прибутки, при цьому у звіті не конкретизовано видів таких видатків, що не може однозначно свідчити про збитковість підприємства.

Крім цього слід зазначити, що згідно наданого фінансового звіту, загальний (пайовий) капітал товариства складає 2033,7 тисяч гривень, при цьому баланс на кінець звітного періоду складає 872,4 тисяч гривень.

Таким чином, з урахуванням наведених вище підстав, позивачем не обґрунтовано та не доведено, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу, ускладнить або зробить неможливим виконання судового рішення щодо стягнення суми заборгованості в розмірі заявлених позивачем позовних вимог.

Потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що заявником не доведено, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому та на недоведення ефективності обраного способу для поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та що такі заходи є співмірними із заявленими позовними вимогами, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бавісс» про стягнення заборгованості, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали суду, шляхом подачі її до суду апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя Л.Г. Шатілова