Дата документу 10.03.2021 Справа № 331/3069/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3069/19 Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження №22-ц/807/57/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження №22-ц/807/57/21-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя, який було уточнено в листопаді 2019 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 06 жовтня 2000 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З грудня 2018 року шлюбні відносини фактично припинені, ОСОБА_1 проживає окремо.

За період шлюбу подружжям набуто у власність таке нерухоме майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 866 800,00 грн; нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення №№ 42,43,44, загальною вартістю 1 053 885,00 грн. Зазначене нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 .

Крім того, за період шлюбу подружжя набуто у власність таке рухоме майно: автомобіль Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 ; автомобіль ВАЗ-2121, 1990 року випуску. Зазначене рухоме майно зареєстроване також за ОСОБА_1 та знаходиться у його особистому користуванні.

На будь-які запропоновані ОСОБА_3 варіанти розподілу сумісно нажитого майна, ОСОБА_1 відмовляється, свої варіанти розподілу майна не пропонує, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Із урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_3 просила суд:

визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ (одну другу) частину житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ (одну другу) частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість Ѕ частки автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 у розмірі 112 087,00 грн та вартість Ѕ частини автомобіля ВАЗ-2121, 1990 року випуску у розмірі 60 208,00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя, в частині позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартості Ѕ частини автомобіля ВАЗ-2121, 1990 року випуску, залишено без розгляду. (т.1 а.с. 197).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року позов ОСОБА_3 , задоволено частково.

Розділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у такий спосіб.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ (одну другу) частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ (одну другу) частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію замість її Ѕ (однієї другої) частки автомобіля Suzuki моделі Grand Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 84 490,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 9 605,00 грн.

В іншій частині позову, відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року доповнено рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк» про поділ майна подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням, додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року скасувати. Постановити нове рішення про часткове задоволення позову, яким: у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на корить ОСОБА_1 1 878 229,00 грн, як Ѕ частину спільного боргу подружжя.

В іншій частині позову, відмовити.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року у цій справі скасувати, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення не з`ясовував статус спірного майна, а запропонований позивачем спосіб поділу майна є взагалі неприйнятним, оскільки спір не вирішує, а породжує новий. Факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення його до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, суд не встановив джерела доходів сторін, розмір і напрямки використання спільних коштів, не співвставив їх з часом придбання майна. Суд безпідставно стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати за правничу професійну допомогу у розмірі 15000 грн, оскільки згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру отримувачем зазначеної суми є адвокат Косякова З.М., проте з цього документу неможливо встановити, у якій саме справі отримано винагороду. Згідно розрахунку суму винагороди визначено виходячи з 10 судових засідань, проте адвокат Ксякова З.М. брала участь не у всіх судових засіданнях. Заяву про відшкдування витрат подано з порушенням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки судові дебати відбулися 23 квітня 2020 року, а заява про відшкодування витрат подана лише 27 квітня 2020 року. Заява про наступне (після проголошення рішення) надання доказів на підтвердження витрат позивачкою до цього не подавалася.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вказуючи на те, що вона не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 10 лютого 2017 року в сумі 180 000,00 доларів США. На виконання вказаного рішення 17 квітня 2019 року було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .. 10 лютого 2020 року було укладено Договір відступлення права вимоги між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , відповідно до якого новим кредитором є ОСОБА_2 .. Оскільки борг досі не погашено, вважає, що рішення про поділ майна подружжя впливає на її права, як кредитора, а падання ОСОБА_3 позову про поділ майна подружжя, є намаганням сторін уникнути виконання боргових зобов`язань за вказаним судовим рішенням. Крім того, ухваливши рішення у цій справі без залучення ОСОБА_2 до участі у справі, вона була позбавленга можливості на участь у судовому процесі за захистом своїх законних прав та інтересів.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалося питання права, свободи, інтереси та обов`язки права ОСОБА_5 чи його правонаступника ОСОБА_2 .. В цій справі не було заявлено зустрічної вимоги про визнання боргу сумісною власністю подружжя, через що він не був предметом спору, і ОСОБА_5 чи його правоноступник ОСОБА_2 не має жодного відношення до справи про поділ майна подружжя, при цьому наявність боргових зобов`язань одного з подружжя не позбавляє права на поділ спільного майна подружжя. У зв`язку з наведеним просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року у цій справі, закрити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , апеляційна скарга ОСОБА_2 , підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірне майно було придбано під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя та статус спірного майна сторонами не оскаржується, запропонований позивачем спосіб поділу об`єктів нерухомого майна базується на положеннях статті 70 СК України, тому є законні підстави про визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину, як житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , так і нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст. 137 ЦПК України та враховуючи складність справи, зміст документів, витрати на професійну правничу допомогу по зазначеній справі в сукупності становлять 15 000,00 грн, що є співмірними, тому підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачних законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, та вбачається з матепріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 06 жовтня 2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 06 жовтня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, актовий запис № 292, Серія НОМЕР_2 . (т.1 а.с.7).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . (т.1 а.с. 9-10).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення №№ 42,43,44 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . (т.1 а.с.11).

Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 14 квітня 2016 року № 297/16) про діапазон ймовірної вартості вищевказаного об`єкта нерухомості від 27 березня 2019 року, з висновку якого вбачається, що найбільш ймовірною середньозважена ринкова вартість об`єкта оцінки за адресою: АДРЕСА_1 , становить 1 866 800,00 грн. ( т.1 а.с.12, 89-100).

Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_6 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 14 квітня 2016 року № 297/16) про діапазон ймовірної вартості вищевказаного об`єкта нерухомості від 27 березня 2019 року, з висновку якого вбачається, що найбільш ймовірною середньозважена ринкова вартість об`єкта оцінки за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення №№ 42,43,44, становить 1 053 885,00 грн. (т.1 а.с.13,111-131).

Відповідно до Звіту № 15/01/2020 про оцінку та визначення ринкової вартості автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , складений фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 792/18 від 16.10.2018), ринкова вартість автомобіля Suzuki Grand Vitara, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , станом на 21 січня 2020 року становить (без урахування ПДВ): 168 981, 80 грн. ( т.1 а.с.175-195).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року позов ОСОБА_3 , задоволено частково.

Розділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у такий спосіб.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ (одну другу) частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ (одну другу) частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію замість її Ѕ (однієї другої) частки автомобіля Suzuki моделі Grand Vitara, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 84 490,90 грн. (т.2 а.с. 25-32).

В березні 2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року, яке набрало законної сили 11 квітня 2019 року, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 10 лютого 2017 року в сумі 180 000,00 доларів США та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 605,00 грн. (т.1 а.с.137-140).

Виконавчий лист на виконання зазначеного рішення було видано 17 квітня 2019 року за № 2/331/815/2019.

За вказаним виконавчим листом державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Луць А.Ю. було відкрито виконавче провадження ВП № 59142233 від 20 травня 2019 року.

Постановою державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Луць А.Ю. ВП № 591422333 від 20 травня 2019 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1

10 лютого 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого до ОСОБА_2 перейшли всі права, які належали ОСОБА_5 , згідно з Договором позики від 10 лютого 2017 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , та новим кредитором ОСОБА_1 стала ОСОБА_2 (т.2 а.с. 190).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року заяву ОСОБА_2 про заміну стягувача задоволено. Замінено стягувача у справі №331/1008/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором позики від 10.02.2017 в сумі 180000,00 доларів США та судових витрат. Визнано виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 17.04.2019 у справі № 331/1008/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики від 10.02.2017 в сумі 180000,00 доларів США та судових витрат - таким, що не підлягає виконанню. Видано новий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 10.02.2017 у сумі 180000,00 доларів США та судових витрат. (т.2 а.с. 184-189).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року, закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, у зв`язку з тим, що вказаною ухвалою суду першої інстанції не вирішувалися питання про права і обов`язки ОСОБА_3 , як особи, яка не приймала участі у цій справі.

Тобто, ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року про заміну стягувача набрала законної сили.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

Як указує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

У справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France), заява № 23805/94, §36) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" (De Geouffre de la Pradelle v. France, заява № 12964/87, § 28).

Статтею 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року, ОСОБА_2 вказувала на те, що вона не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки ще до подання позову у цій справі рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року по справі №331/1008/19, задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 10 лютого 2017 року в сумі 180 000,00 доларів США. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 10 лютого 2020 року новим кредитором ОСОБА_1 є ОСОБА_2 .. Враховуючи, що борг не погашено, подання ОСОБА_3 цього позову про поділ майна подружжя є намаганням сторін уникнути виконання боргових зобов`язань за вказаним судовим рішенням. Ухвалюючи рішення у цій справі без залучення ОСОБА_2 до участі у справі, суд позбавив її можливості на участь у судовому процесі за захистом своїх законних прав та інтересів, тому поділ майна подружжя порушує її майнові інтереси як кредитора і напрвлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц, від 11 листопада 2019 року у справі №337/474/14-ц.

Як було зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, що на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року про стягнення богу за договором позики, судом 17 квітня 2019 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованості за договором позики від 10 лютого 2017 року в сумі 180 000,00 доларів США та судові витрати. Постановою державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Луць А.Ю. від 20 травня 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП №59142233 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 . 10 лютого 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого новим кредитором ОСОБА_1 стала ОСОБА_2 . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року замінено стягувача у справі № 331/1008/19, видано новий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 10.02.2017 у сумі 180000,00 доларів США та судових витрат. Постановою державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Луць А.Ю. ВП № 591422333 від 20 травня 2019 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .. 21 жовтня 2020 року державним виконавцем Олександрівського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Луць А.Ю. винесено постанову про арешт майна боржника про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , 43,44.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що на теперішній час рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року, стягувачем в якому є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_1 не виконане.

З урахуванням вказаного, встановивши, що на момент звернення ОСОБА_3 до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, вже існувало рішення суду, що набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 заборгованості за договором позики, на виконання якого було видано виконавчий лист, в подальшому стягувачем за яким, у зв`язку з укладенням договору про відступлення права вимоги, стала ОСОБА_2 , на теперішній час наявне відкрите виконавче провадження щодо виконання цього рішення, накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , тому колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 надала достатньо доказів на підтвердження порушення вказаним рішенням суду її законних прав та інтересів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2019 року представник ОСОБА_5 , адвокат Яма Д.М. звертався до суду з клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 10.02.2017 в розмірі 180 000,00 доларів США, та оскільки поділ майна подружжя може суттєво вплинути на обсяг обов`язків ОСОБА_1 перед ОСОБА_5 , тому просив залучити його до участі у справі в якості третьої особи. (т.2 а.с. 132-144).

Однак, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2019 року заяву про залучення ОСОБА_5 до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якості третьої особи залишено без розгляду. (т. 1 а.с. 145-146).

Тобто, суду першої інстанції було відомо про наявність рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 заборгованості за договором позики, яке набрало законної сили та на виконання якого було видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , однак суд першої інстанції не з`ясував фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не вирішим по суті клопотання представника ОСОБА_5 , адвоката Яма Д.М.,та, ухваливши рішення у цій справі без залучення правонаступника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , позбавив її можливості на участь у судовому процесі за захистом своїх законних прав та інтересів.

За загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується виниклий спір. Захист своїх прав та інтересів ці особи реалізують за допомогою широких процесуальних прав і гарантій. Натомість незалучення кого-небудь з них до розгляду справи як і залучення в неналежному статусі позбавляє їх цієї можливості.

Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обув`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог, не перевірив, чи вплине поділ майна подружжя на права та обов`язки інших осіб, не встановив всі обставини щодо наявності боргових зобов`язань подружжя, не встановив коло кредиторів, та не залучив їх до участі в справі, в результаті чого ухвалив рішення із порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі, якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси особи, яка не була залучена до участі у справі, що відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Крім того, враховуючи положення ч. 6 ст. 367 ЦПК України, відповідно до яких в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому прохання апеляційної скарги ОСОБА_2 про вирішення питання про розподіл боргів подружжя, тобто фактично ставиться питання про вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про розподіл боргових зобов`язань подружжя, не вбачається за можливе вирішити, оскільки вказані позовні вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, наявні підстави для скасування додаткового рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року про розподілу понесених ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Оскільки порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, що водночас не позбавляє зацікавлених осіб звернутися у суд із новим позовом до належних відповідачів.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2020 року у цій справі скасувати.

Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2020 року у цій справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про поділ майна подружжя, стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 18 березня 2021 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.