ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/951/17 Номер провадження 22-ц/814/599/21Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2020 року, ухвалене суддею Цвітайлом П. В., повний текст рішення складено 24 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з березня 2008 року до 14 лютого 2012 року; визнати житловий будинок А-1 з двох кімнат та двох тамбурів, загальною площею 76,1 кв.м., спільною сумісною власністю; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 28 травня 2013 року на цей будинок, скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на зазначений будинок.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 як жінка та чоловік однією сім`єю без реєстрації шлюбу з березня 2008 року по 14 лютого 2012 року. Відповідачу у 2008 році було передано у приватну власність дві земельні ділянки, на межі яких він розпочав будівництво житлового будинку. Початок будівельних робіт припав на період спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , тому позивач домовилася з відповідачем за рахунок спільних коштів, спільної організації, господарства, із застосуванням спільних зусиль та залученням родичів збудувати на цих земельних ділянках житловий будинок для подальшого спільного проживання. Будівельні та конструктивні матеріали для будівництва було придбано у період з весни 2008 року по 2010 рік. Будівництво було практично завершено до кінця 2008 року, але облаштувальні роботи продовжувалися до літа 2011 року. Після завершення будівництва житлового будинку ОСОБА_2 вирішив використовувати його для торгівельної діяльності, у тому числі як магазин із кафе, на що у серпні 2008 року отримані дозволи на оренду приміщення для ФОП ОСОБА_3 . Рішенням виконкому селищної ради від 02 грудня 2008 року № 316 «Про узаконення самовільно збудованих споруд в домоволодіннях громадян», з урахуванням висновку відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Котелевської райдержадміністрації житловий будинок, який збудовано на межі двох земельних ділянок, узаконено. На підтвердження права позивача ОСОБА_1 на частину збудованого житлового будинку відповідач подарував позивачу земельну ділянку площею 0,175 га за цією ж адресою з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності від 28 травня 2013 року після припинення шлюбних відносин між сторонами. Посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин ОСОБА_2 став заперечувати будь-яке майнове право позивача на житловий будинок та на положення статті 74 СК України, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з березня 2008 року по 14 лютого 2012 року та визнати житловий будинок їх спільною сумісною власністю. Також просила суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок, що збудований і розташований на суміжній межі одночасно двох земельних ділянок, скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену забудову за ОСОБА_2 .

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року, що залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2019 року в частині позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю - залишені без змін. Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року та постанова Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації права власності - скасовані. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю - закрито. Справу у частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації права власності - направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 від 28 травня 2013 року, видане Реєстраційною службою Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, на одноповерховий житловий будинок (об`єкт нежитлової нерухомості) А-1, із зазначенням 2008 року забудови з цегли, зі складовими у виді кімнати 1 площею 37,1 кв.м., кімнати 2 площею 29,0 кв.м., тамбурів І та ІІ, загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 76,1 кв.м., за внутрішнім обміром 80,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , забудованого і розташованого по суміжній межі одночасно двох земельних ділянок площею 0,15 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна земельна ділянка), та площею 0,175 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , скасувано державну реєстрацію права власності на зазначений житловий будинок за ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст.ст. 136, 141 ЦПК України стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 половину понесених судових витрат, що становить 9 858 гривень 05 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державна реєстрація права власності проведена з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ст. ст. 375, 376, 377 ЦК України, ст. ст. 20, 21 Земельного кодексу України, ст. ст. 5, 24, 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також постанови Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року (Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Виходячи зі змісту вимог ст. ст. 136, 141 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та клопотання відповідача про зменшення судових витрат, суд, враховуючи майновий стан відповідача (пенсіонер), зокрема наявність у нього інвалідності 3 групи, визнав можливим зменшити стягнення понесених судових витрат з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на половину, що у свою чергу відповідає критерію співмірності.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь понесені судові витрати у розмірі 19 716,10 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в рамках розгляду даної цивільної справи позивачем ОСОБА_1 понесені судові витрати, зокрема був сплачений судовий збір за позовні вимоги від 27.12.2017 р. про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації у розмірі 640 грн. Звертає увагу, що дана вимога задоволена судом першої інстанції у повному обсязі, тому понесені судові витрати в цій частині є обґрунтованими відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, при зверненні з заявою про забезпечення позову нею сплачено судовий збір у розмірі 352,40 грн., за апеляційну скаргу в частині оскарження позовної вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації нею сплачено судовий збір у розмірі 960 грн., за касаційну скаргу відповідно сплачено 1280,00х2=2 560 грн. У загальному розмірі судові витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації у розмірі 4 512,40 грн., що є законним, справедливим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, по справі судом була призначена та проведена будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза. Сума сплати за неї складає відповідно до квитанції від 26.02.2018 року 6006,00 грн. та оплата експертного супроводження по розробці документації для проведення експертизи 1000 грн, а всього на суму 7 006,00 грн. Оплата послуг за отримання витягів з державного реєстру прав власності 10.04.2020р. по 33 грн. за кожен витяг на суму 66 грн., 28.10.2020 року на суму 35 грн., всього на загальну суму 101 грн. Судові витрати на правничу допомогу адвоката згідно наданих суду доказів станом на 28.10.2020р. складають суму 8 000 грн. Окрім того, зазначає, що підлягають врахуванню судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи, в тому числі, поштового зв`язку на загальну суму 96,70 грн. При цьому, звертає увагу на висновки Верховного суду, викладені у постанові від 24.11.2020 року у справі №911/4242/15, згідно яких зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, відповідачем не подано відповідної суду заяву про зменшення суми судових витрат.

Таким чином, предметом апеляційного перегляду є рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2020 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд поновити строк звернення до суду з позовом, встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з березня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати одноповерховий житловий будинок спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 3-6). При цьому ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 640 грн. ( т.1 а.с. 1, 2).

22 грудня 2017 року ОСОБА_3 збільшила позовні вимоги та подала позовну заяву, в якій просила визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 28 травня 2013 року, скасувавши при цьому державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. (т.1 а.с. 225,226).

Звертаючись, із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 352,40 грн. (т. 3 а.с. 5).

Крім того, по справі проведена комплексна судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза з використанням додаткових документів геодезичних та землевпорядних робіт щодо спірної земельної ділянки. Вартість експертизи сплачена ОСОБА_3 у розмірі 6 006,00 грн. (т.2 а.с. 120) та за виконання геодезичних та землевпорядних робіт у розмірі 1000 грн .(т. 2 а.с. 134,135).

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року, ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 2 880 грн (960 грн. х 3) за 3 позовні вимоги немайнового характеру та при подачі апеляційної скарги на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2018 року про виправлення описки сплатила 352 грн. (т.3 а.с. 189,192,193,194).

Звертаючись з касаційною скаргою на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, ОСОБА_3 сплатила судовий збір у розмірі 3 840 грн. (т.4 а.с. 41).

Крім цього, під час розгляду справи по суті позовних вимог ОСОБА_3 оплатила послуги по отриманню витягів з державного реєстру прав власності всього у розмірі 101 грн., а також послуги поштового зв`язку всього у розмірі 96,70 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, що містяться у матеріалах справи.

Як вказано у заяві представника позивача ОСОБА_3 адвоката Цуркан В.І. від 28.10.2020 р., судові витрати за правничу допомогу адвоката складають 8 000 грн. (т.5 а.с. 21-28), проте, як вбачається з матеріалів справи згідно розрахункових квитанцій від 11.10.2017 року ОСОБА_3 сплатила ОСОБА_4 3 500 грн. (т.1 а.с. 46) та сплатила 16.03.2020 р. 6 000 грн. (т.4 а.с. 249). В апеляційній скарзі від 25.01.2021 р. (т.5 а.с. 187) також вказано, що судові витрати за правничу допомогу адвоката згідно наданих суду доказів станом на 28.10.2020 р. складають 8 000 грн.

Таким чином, вбачається, що позивачем ОСОБА_3 під час розгляду справи по суті понесено судові витрати всього у розмірі: 640 грн.+640 грн.+ 352,40 грн.+6006 грн.+1000 грн. + 2880 грн. + 352 грн. + 3840 грн.+101 грн. + 96,70 грн.+9500 грн.=25 408,10 грн.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

З врахуванням того, що у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовлено, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю закрито, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності задоволено, то з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню 1/3 частина понесених судових витрат ОСОБА_3 , що становить відповідно 8 469,40 грн. (25 408,10 грн. : 3).

Рішенням суду першої інстанції від 14.12.2020 р. стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 половину понесених судових витрат, що становить 9 858,05 грн., що є більшим від розміру 8 469,40 грн.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат в межах розгляду цивільної справи №535/951/17 у розмірі 19 716,10 грн.

Крім цього, колегія суддів приходить до висновку про те, що не підлягає до задоволення клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Цуркан В.І. про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат в межах апеляційного розгляду даної справи у розмірі 2 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2020 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов