ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року

м.Суми

Справа №588/2229/19

Номер провадження 22-ц/816/275/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сумцова Євгена Станіславовича

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року в складі судді Щербаченко М.В., ухвалене у м. Тростянець, повний текст якого складено 14 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в:

24 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона 17 червня 2017 року позичила ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют станом на 24 грудня 2019 року (день звернення до суду) становить 46551,60 грн., що підтверджується розпискою від 17 червня 2017 року. Кошти вона передавала у присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Зі змісту розписки вбачається, що грошові кошти, боржниця зобов`язалася повернути через рік, тобто 17 червня 2018 року, проте своє зобов`язання за життя не виконала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, на день смерті вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Про це позивачу стало відомо у травні 2019 року, оскільки вона перебувала за межами території України, що підтверджується постановою Радужнинського міського суду Ханти-Мансійського округу від 20.04.2019 року, яка набрала законної сили 01.05.2019 року. Зі слів сусідів вона дізналася, що ОСОБА_3 склала заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 , тому вона у жовтні 2019 року звернулася до Тростянецької районної державної нотаріальної контори з вимогою кредитора до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 про повернення їй боргу в сумі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют станом на 11.10.2019 року становить 49060 грн. за борговою розпискою від 17.06.2017 року. Листом від 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримала відповідь, що при видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям буде повідомлено про її вимоги. У листопаді 2019 року відповідач звертався до неї з питанням, навіщо ОСОБА_3 позичала у неї кошти, проте, в позасудовому порядку не вдалось вирішити питання повернення боргу. Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 46551,60 грн позики за борговою розпискою від 17 червня 2017 року.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 46551грн. 60 коп. за борговою розпискою від 17 червня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат суму сплаченого судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. та 4903 грн. 20 коп. витрат за проведення судової експертизи.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Сумцова Є.С., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що боргова розписка від 17 червня 2017 року не підтверджує факту існування у спадкодавця, а відтак і у її спадкоємців, боргового зобов`язання з огляду на те, що зазначена розписка не містить умов отримання позичальником коштів в борг, відсутнє зобов`язання позичальника щодо повернення коштів, оскільки вираз «обіцяю повернути» ні до чого не зобов`язує. Порядок повернення позичальником коштів також не визначений. Зі змісту даної розписки неможливо встановити в якій саме сумі позичальник «обіцяє повернути» кошти (повну суму чи частину). Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів боржнику.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти доводів апеляційної скарги, вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , відповідно до наданої нею розписки, складеної російською мовою, 17 червня 2017 року отримала від ОСОБА_6 у борг грошові кошти в сумі 2000 доларів США, які вона зобов`язувалася повернути через рік. У розписці зазначено, що гроші перераховано у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 4,5).

Позивачка ОСОБА_1 під час розгляду справи надала до суду для огляду оригінал указаної боргової розписки ОСОБА_3 від 17.06.2017 року.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Тростянець Сумської області (а.с.58). Відповідно до складеного нею заповіту від 05.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області Гребіник О.Д. та зареєстрованого в реєстрі за №1782, ОСОБА_3 заповіла все своє майно відповідачу ОСОБА_2 (а.с.38, 59), який 17 квітня 2019 року подав до Тростянецької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с.57).

ОСОБА_1 12 жовтня 2019 року направила до Тростянецької районної державної нотаріальної контори вимогу кредитора про повернення їй боргу в сумі 2000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют станом на 11.10.2019 року становить 49060 грн. за борговою розпискою від 17.06.2017 року (а.с.60-63).

Листом від 21.10.2019 року державний нотаріус Воропай В.В. повідомив позивачу, що її вимогу приєднано до заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_3 та про те, що при видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям буде повідомлено про її вимоги (а.с.11).

ОСОБА_2 станом на час розгляду справи не отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належне ОСОБА_3 майно, що пояснив тим, що готує документи, необхідні для отримання такого свідоцтва на належний спадкодавцю житловий будинок.

ОСОБА_3 за життя на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.1978 року на праві приватної власності належав житловий будинок загальною площею 85,2 кв.м з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.101-105).

За клопотанням позивача для визначення ринкової вартості указаного житлового будинку, належного спадкодавцю ОСОБА_3 , судом було призначено судову будівельно-оціночну експертизу. Відповідно до висновку старшого судового експерта Таранець Т.А. ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату проведеного обстеження на 04.09.2020 становить 265000 грн (а.с.138-169).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не виконала своє зобов`язання за договором позики, тому відповідач, як спадкоємець усього її майна, який прийняв спадщину після її смерті, відповідає перед кредиторами останньої, тому з нього має бути стягнутий борг у сумі 46551грн. 60 коп. за борговою розпискою від 17 червня 2017 року.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, ч.1 ст. 1046 ЦК передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК, може бути представлена розписка, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи зазначені положення та матеріали справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 довела належними і допустимими доказами, що між нею та померлою ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, оскільки зі змісту наданої позивачем розписки встановлено факт передання суми позики від ОСОБА_1 , яка на час складення розписки мала прізвище « ОСОБА_7 », до ОСОБА_3 в іноземній валюті 2000 доларів США, вказано обов`язок ОСОБА_3 повернути кошти через рік.

Крім того, допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили, що були присутні під час складення боргової розписки ОСОБА_3 , яка власноручно рахувала суму позики у доларах США та видала розписку про її отримання позивачу ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Встановивши, що оригінал боргової розписки знаходиться у позивача ОСОБА_1 без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, суд обгрунтовано вважав, що це свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

У разі смерті боржника за його зобов`язаннями, які передбачають правонаступництво, відповідають спадкоємці відповідно до правил статті 1282 ЦК України в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (частина 2 та 3 статті 1281 ЦК України).

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Встановивши, що 12 жовтня 2019 року позивач звернулась до Тростянецької державної нотаріальної контори з вимогою до спадкоємців ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, повернути їй борг за борговою розпискою від 17.06.2017 в сумі 2000 доларів США (а.с.9,10), а відповідач ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв 17.04.2019 року, подавши до державного нотаріуса відповідну заяву, хоч і не одержав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 своєчасно, тобто у межах шести місяців від дня прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_3 , звернулась із вимогою до нього і він в межах вартості майна, одержаного у спадщину зобов`язаний задовольнити її вимоги.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сумцова Євгена Станіславовича залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю.Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина