Справа № 175/1900/18
Провадження № 2/175/617/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 січня 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Новік Л.М.

за участю секретаря - Сапай О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, який уточнила, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина, в обґрунтування позову посилається на таке.

23.08.2002 рому між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу з відповідачем, який на сьогодні розірвано, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.10.2011 року, шлюб між сторонами розірвано.

Згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2011 року з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 всіх видів доходів до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист було подано до виконавчої служби за місцем проживання боржника.

21 листопада 2011 року держвиконавдем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження зі стягнення аліментів, однак з дня відкриття виконавчого провадження боржник рішення суду у добровільному порядку не виконує і станом на день подання цієї Заяви заборгованість по сплаті аліментів складає 39 961,15 гривень, що підтверджується розрахунком, зробленим держвиконавцем ВДВС Дніпропетровського РУЮ Дніпропетровської області. Факт злісної несплати аліментів з боку Відповідача зафіксовано матеріалами кримінального провадження № 0000226 від 28.02.2018 року, згідно ст. 164 ч. 1 Кримінального Кодексу України.

Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Додатково ОСОБА_3 займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях. Ці занятгя потрібні неповнолітньому сину, він відвідує кожний предмет з задоволенням. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості.

Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї в якій проживає неповнолітній ОСОБА_3 . Перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини.

Батько ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини.

22 квітня 2015 року відповідач звертався до суду з позовом в якому просив змінити розмір аліментів (справа № 175/370/15-ц ), в обґрунтування своїх вимог у позовній заяві зазначав, що 06 липня 2013 року він одружився в друге та 02 жовтня 2013 року від шлюбу у нього народилася донька, суд відмовив в зменшенні призначених аліментів, а позивач свою чергу дізналася, що у відповідача є нова сім`я і їх спільна дитина йому не цікава в загалі.

28 червня 2015 року ОСОБА_2 з сім`єю поїхав на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, так як отримав паспорт громадянина Ізраїлю, оскільки після розівання шлюбу відповідач з позивачем та сином стосунків не підтримує та навіть не спілкується.

Крім того, позивач не може поїхати з дитиною до своїх родичів за кордон, тому що не може отримати дозвіл колишнього чоловіка, який невідомо де мешкає, не може влаштуватися працювати закордоном, чим порушуються права та свободи вільного волевиявлення та пересування. Робота за кордоном за контрактом забезпечила б матеріальну базу для всебічного розвитку дитини.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Відповідач зловживає батьківськими правами, а саме створює умови, що роблять неможливим повноцінний розвиток дитини, отримання дитині належної освіти, дотримання нормального графіку відпочинку, створює перешкоди по відношенню турботи щодо здоров`я та життя дитини, погрожує та шантажує позивача. Це вже негативно вплинуло на стані здоров`я дитини.

Ухвалою суду від 21 червня 2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

27 лютого 2019 року ухвалою суду у справі виключено Дніпровський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді зі складу третіх осіб., та залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору - Службу у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області.

16 грудня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали.

Позивач не заперечила у судовому засіданні щодо конфлікту з відповідачем, який виник на ґрунті того, що коли вони разом проживали в Ізраїлі, відповідач взяв у банку кредит, та у нього виникли проблеми по поверненню його, а після того як позивач повернулася до України, відповідач подав на неї до суду за кордоном.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

В судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_2 не погоджується з позовною заявою. Вважає, що вона має бути відхилена оскільки відповідач не бажає бути позбавленим батьківських прав, бажає брати активну участь у житті своєї дитини, спілкуватися з нею, проводити спільно час та займатись його вихованням.

Відповідач не може спілкуватися з сином, оскільки позивачка перервала будь-які стосунки його та сина. Вважає, що позбавлення його батьківських прав негативно вплине на дитину.

Твердження позивача про те, що відповідач не надає матеріальної підтримки сину, спростовується доказами оплати аліментів. Тривалий час відповідач сплачував аліменти, але у зв`язку з конфліктом з позивачкою, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, з тих часів, коли позивач разом із відповідачем проживали разом за кордоном, на території держави Ізраїль. Відповідач взяв у банку кредит, після чого у нього був скрутний період з повернення боргу, а після того, як позивач поїхала з країни Ізраїль, відповідач подав на неї до суду.

Висновок орану опіки та піклування вважає передчасним та необґрунтованим.

Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів умисного ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, не встановлено обставин, які давали б підстави для застосування до нього крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав.

Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом з матір`ю, батько дитини мешкає окремо.

У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів поліції, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ст.81ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його неповнолітньої дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Верховний Суд в своїй постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17, зазначив, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України).

Відповідно до ч. ч. 4,5,6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Законом передбачено, що орган опіки і піклування можна вважати попередньою ланкою розв`язання спору між батьками щодо дитини, та по результатам цього розгляду він приймає рішення.

У даному випадку висновок наданий органом опіки та піклування в порядку ч. 4,5 ст. 19 СК України носить рекомендаційний характер, тому суд може постановити рішення інше ніж пропонує орган опіки та піклування.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина ОСОБА_3 не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору, та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, ст. 19, 150, 164 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік