ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року

м. Харків

справа № 644/3815/20

провадження № 22-ц/818/1376/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Харківський підшипниковий завод»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 2 листопада 2020 року, ухваленого суддею Шевченком С.В., -

в с т а н о в и в :

27 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, в якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» заборгованість по заробітній платі в розмірі 90 746 грн 25 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з 10.10.1978 року він перебував у трудових правовідносинах з АТ «ХАРП». 01.04.2020 року він був звільнений за власним бажанням, але остаточний розрахунок при звільненні з ним проведений не був, що дає підстави, як для стягнення заборгованості по заробітній платі, так і для отримання ним компенсації за затримку розрахунку в розмірі середньоденного розміру заробітної плати за кожен день затримки.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 2 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь ОСОБА_1 75 306 грн 98 коп. заборгованості по заробітній платі та 59 287 грн 68 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь державного бюджету України 1 681 грн 60 коп. витрат на оплату судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний був у день звільнення виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому на момент звільнення, а порушення цих строків тягне відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України. Станом на 01.04.2020 заборгованість становила 91 796 грн. 25 коп., а у зв`язку з частковою виплатою, станом на 28.09.2020, становить 75 306 грн. 98 коп. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 406 грн 08 коп., а період затримки остаточного розрахунку з дня звільнення по день ухвалення рішення становить 146 робочих днів, тому з АТ «ХАРП» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 59 287 грн 68 коп. (146 робочих днів Х 406 грн. 08 коп.) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Харківський підшипниковий завод» просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що розглянувши справу без участі відповідача за наявними у матеріалах справи доказами, суд позбавив відповідача права на захист, не повно з`ясував обставини справи, що призвело до винесення необґрунтованого рішення, а також позбавив АТ "ХАРП" надати актуальні докази про розмір боргу. Судом не вірно визначений період та розмір дійсної заборгованості за розрахунком з ОСОБА_1 станом на день ухвалення рішення, період нарахування та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Судом взято до уваги дані АТ «ХАРП» по заборгованості без врахування змін у структурі боргу за жовтень 2020 р. Ухвалюючи рішення, суд вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1 , який просив стягнути з АТ "ХАРП" суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 13 000,00 грн та не збільшував суми позовних вимог за час розгляду справи. Звертає увагу на те, що суми, які нараховуються працівнику як дохід, що підлягає оподаткуванню при виплаті завжди зменшуються на суму податків і зборів, які сплачує роботодавець до відповідного бюджету від імені та за рахунок працівника, проте судом першої інстанції у резолютивній частині рішення не визначено чи включають суми заборгованості суму податків та зборів, що призводить до подвійного стягнення з відповідача податків і зборів. Стягнення з відповідача суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 59 287, 69 грн призведе до перетворення відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, на каральну санкцію, що протирічить компенсаційному характеру заходів відповідальності в цивільному праві та принципів розумності, справедливості та пропорційності. Позивач не звертався без поважних причин за захистом свої порушених прав протягом 2 місяців, що може свідчити про навмисне зволікання з метою стягнення з підприємства значно більшої суми ніж сума реального боргу. Майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання відповідачем як роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, та сплати більшої суми обов`язкових платежів до бюджету. Вважає, що судом не встановлено складу правопорушення відповідача, передбаченого статтею 117 КЗпП України, а отже до АТ "ХАРП" неможливо застосовувати відповідальність за несвоєчасний розрахунок по сплаті заробітної плати у вигляді стягнення середнього заробітку.

ОСОБА_1 з відзивом на апеляційну скаргу ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» до суду апеляційної інстанції не звертався.

10 березня 2021 року ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» звернулось до апеляційного суду з клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , зокрема, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов : предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За приписами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 3 ст. 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій вказаної статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» не наведено конкретних обставин та не надано переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду необхідно розглядати справу в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи, подавати пояснення, тощо відповідно до вимог ЦПК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» слід відмовити в задоволенні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що з 10.10.1978 року по 01.04.2020 року ОСОБА_1 перебував в трудових правовідносинах з АТ «ХАРП». 01.04.2020 року його було звільнено за власним бажанням, що підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с. 6-7).

Повний розрахунок по заробітній платі з позивачем не проведено.

За даними головного бухгалтера ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» середньоденна заробітна плата становить 406 грн 08 коп (а.с. 37).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У частинах першій, другій статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу вказано, що «за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним».

Середній заробіток позивача розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної палати», відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Подією, з якою пов`язана така виплата в розумінні викладеної норми права, є подія, яка створює правові підстави для виплати, а саме звільнення працівника з роботи на підставі відповідного наказу роботодавця.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов`язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка проводиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.09.2020 року витребувано у ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» інформацію про розмір середньоденної заробітної плати.

Витребувана інформація надана відповідачем станом на 28.09.2020 року, проте рішення ухвалено судом 02.11.2020 року.

Розгляд справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення здійснювались без участі відповідача.

До суду апеляційної інстанції ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» надало розрахунок, згідно з яким заборгованість товариства по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 02.11.2020 року, тобто на день ухвалення рішення становить 60 342,56 грн. за вичитом податку та обов"язкових платежів (а.с.57).

Також ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» надало Наказ-постанову від 04.03.2019 року, з якого вбачається, що з 03.06.2019 року на підприємстві установлено режим неповного робочого часу чотирьохденний робочий тиждень (а.с.58)..

Враховуючи те, що остаточний розрахунок по заробітній платі з ОСОБА_1 не проведений у повному обсязі та те, що на підприємстві установлено чотирьохденний робочий тиждень, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2020 року по 02.11.2020 року, тобто за 116 робочих днів становить 47 105,28 грн.

За змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Враховуючи те, що при звільненні ОСОБА_1 не виплачено всіх сум, що належать йому від ПрАТ «Харківський підшипниковий завод» у день звільнення, він має право на отримання середнього заробітку, що є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника та відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути середній заробіток в сумі 13 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, вийшов за межі позовних вимог підлягають задоволенню, оскільки згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладені обставини, з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 60 342 грн 56 коп. без утримання податку та обов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13 000 грн з утриманням податку та обов`язкових платежів.

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності складу правопорушення відповідача, передбаченого статтею 117 КЗпП України заслуговували б на увагу за умови здійснення відповідачем своєчасного розрахунку по заробітній платі з позивачем.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням суду стягнуто на користь позивача 134 594,66 грн. За результатами апеляційного перегляду на користь позивача стягнуто 73 342,56 грн. Отже, апеляційна скарга задоволена частково і сума стягнення зменшена на (134 594,66-73 342,56 ) = 61 252,10 грн, що складає 45,51%. Відповідачем за подачу апеляційної скарги було сплачено судовий збір в сумі 2018,91 грн. Поверненню за рахунок держави підлягає 2018,91х45,51% = 918,81 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 2 листопада 2020 року змінити. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 60 342 (шістдесят тисяч триста сорок дві) грн 56 коп. без утримання податку та обов`язкових платежів та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) грн з утриманням податку та обов`язкових платежів.

Повернути Приватному акціонерному товариству «Харківський підшипниковий завод» за рахунок держави судовий збір в сумі 918 (дев`ятсот вісімнадцять) грн 81 коп., сплачений 30 грудня 2020 року платіжним дорученням №10769.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук