Провадження № 6/263/76/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шатілова Л.Г., за участю секретаря судового засідання Ничипорук А.А., представника заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Сватовської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа, виданого у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Азовська кредитна компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заяви зазначив, що 04 листопада 2020 року державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Маріуполі було відкрито виконавче провадження № 63469247 за виконавчим листом № 263/13948/14-ц, виданим Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області 20 травня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь стягувача КС «АКК» заборгованості у розмірі 8143,18 грн. Строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання встановлений в один рік, з 06 квітня 2015 року до 07 квітня 2016 року. Таким чином, виконавчий лист пред`явлено стягувачем на примусове виконання поза строками, встановленими законодавством та судом у виконавчому документі. Пред`явлення виконавчого листа до виконання після закінчення строку для його пред`явлення, є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Також посилався на постанову Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі № 409/4751/12, в якій сформовано правову позицію в аналогічних правовідносинах.

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Кредитної спілки «Азовська кредитна компанія», у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_2 та зазначила, що виконавчий лист неодноразово звертався до виконання, та кожного разу у встановлені законом строки, однак зазначений виконавчий лист повертався заявнику у зв`язку не виявленням майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, на підтвердження чого надала відповідні постанови державного виконавця.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши заяву та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2015 року позовні вимоги Кредитної спілки "Азовська кредитна компанія" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Азовська Кредитна компанія» заборгованість за кредитним договором № 7669/13-Ф2 від 30.08.2013 року у розмірі 8143 (вісім тисяч сто сорок три) гривні 18 копійок.

20 травня 2015 року на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2015 року було видано виконавчий лист № 263/13948/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Азовська Кредитна компанія» заборгованість за кредитним договором № 7669/13-Ф2 від 30.08.2013 року у розмірі 8143 (вісім тисяч сто сорок три) гривні 18 копійок. Строк пред`явлення до виконання зазначеного виконавчого листа встановлено з 06 квітня 2015 року до 07 квітня 2016 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На час видачі виконавчого листа діяла редакція статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», згідно якої строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено в один рік.

Стягувачем виконавчий лист було пред`явлено в межах встановленого статтею 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» строку, про що свідчить заява стягувача про прийняття до виконання виконавчого листа від 16.06.2015 року.

В подальшому постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ від 11.11.2015 року виконавчий лист було повернуто стягувачу, оскільки вжитими заходами не було виявлено майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

02 червня 2016 року набрав законної сили Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, відповідно до положень ст. 12 якого встановлено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у три роки.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

10 листопада 2016 року стягувачем було пред`явлено виконавчий лист до виконання та постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 10.11.2016 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом.

Тобто виконавчий лист стягувачем було пред`явлено до виконання як в межах строку, встановленого ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, так і межах строку, встановленого ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

24.09.2018 року державним виконавцем Центрального ВДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із відсутністю майна та коштів боржника, на які можливо звернути стягнення.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ (м.Харків) від 04.11.2020 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 263/13948/14-ц, виданим 20.05.2015 року, який на теперішній час перебуває на примусовому виконанні.

Розділом ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Щодо посилання заявника як на підставу своєї заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі № 409/4751/12, суд зазначає наступне.

Предметом розгляду Верховного Суду у справі 409/4751/12, за результатом якого було прийнято зазначену постанову від 26.09.2019 року, була скарга Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» по справі за їх скаргою на дії та рішення державного виконавця.

Згідно обставин зазначеної справи представник ПАТ «ПроКредит Банк» в 2016 році звертався до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, так як ними було пропущено строк передбачений ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону до 2 червня 2016 року), та ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 10 березня 2017 року, яка набрала законної сили, в задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання було відмовлено.

18 листопада 2017 року ПАТ «ПроКредит Банк» направило в Дніпровський відділ ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області заяви про примусове виконання рішення. Повідомленням від 5 грудня 2017 року держаний виконавець Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області повернув виконавчі документи стягувачу без прийняття до виконання в зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

ПАТ «ПроКредит Банк» посилався на положення ч. 5 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких виконавчі документи, видані до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02 червня 2016 року), пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Верховий суд у своїй постанові зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що на повторне пред`явлення стягувачем виконавчих листів для виконання положення статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року, якою передбачений новий більш тривалий строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, не застосовуються.

Разом з тим, обставини справи, яка була предметом розгляду Верховним Судом не є тотожними обставинам справи, яка є предметом розгляду судом.

Так, у справі 409/4751/12, яка була предметом розгляду Верховного Суду, заявник пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання ще до набрання законної сили Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02 червня 2016 року). Заявник звертався до суду із заявою про поновлення такого строку, у задоволенні якої йому було відмовлено.

Таким чином застосування положень 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 02 червня 2016 року та розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», надало б стягувачу безпідставну перевагу, оскілки таким чином його права щодо пред`явлення виконавчого документу були б розширені, з урахуванням того, що йому вже було відмовлено в поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа.

Разом з тим, у справі яка розглядається судом, стягувач КС «АКК» на протязі всього часту з моменту винесення рішення добросовісно реалізовував свої процесуальні права на виконання судового рішення, звертався з відповідними заявами про примусове виконання до органів виконавчої служби у строки, встановлені законом на час такого звернення, однак виконавчий документ повертався стягувачу з причин, що не залежали від його волі, а саме у зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути накладено стягнення.

Так, виконання судового рішення - це заключний етап юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Обов`язковість рішень суду є також однією з основних засад судочинства в Україні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

Крім того, забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15 січня 2010 року справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

На підставі ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, ст. 12 та розділу ХІІI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» 1404-VIII, керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа, виданого у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Азовська кредитна компанія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.Г. Шатілова