Справа № 344/7124/17
Провадження № 2/344/298/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнення судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивувала тим, що 23.11.2001 року за нею та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Підстава для реєстрації права власності - свідоцтво про право власності від 15.06.1999 року, видане Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням міського голови від 02.04.1999 року №149-р. Рішення про реєстрацію права власності прийняте 23.11.2001 року. Реєстраційний запис №«5503. книга №106. Сарай розміщено в дворі будипковододіння № НОМЕР_1 на земельній ділянці необхідній для обслуговування вказаного домоволодіння. 30.08.2016 року сусід ОСОБА_11 iз використанням трактору вчинив самовправні дії та пошкодив сарай. При цьому свої дії він аргементував тим, що сарай знаходиться на земельній ділянці яка є його власністю, що підтверджується державним на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №980067, виданий відповідно до п. 2.50 рішення XXVII сесії Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року. Відповідно до п. 2.50 рішення XXVII сесії Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року землекористувачам ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 - затверджено технічну документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та передано у власність, земельну ділянку громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, а саме земельні ділянки площею 0,0996га, на АДРЕСА_1 . Вважає, що Івано-Франківською міською радою було незаконно затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку площею 0.0996га по АДРЕСА_1 землекористувачам ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .. При виготовленні технічної документації щодо земельної ділянки но АДРЕСА_1 було допущено ряд суттєвих порушень норм права, а саме: не було залучено до участі в погодженні меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 суміжних власників земельної ділянки, а саме власників домоволодіння АДРЕСА_3 і є грубим порушенням ст. 198 Земельного кодексу України та неправомірно включено в межі земельної ділянки яка надана у користування відповідачам частину земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_3 під сараєм позивача. Будь-яких документальних доказів погодження меж земельної ділянки між позивачем, як власником сараю та відповідачами при оформленні оскаржуваного державного акту на право власності на землю - зроблено не було. 08.08.2014року приватним нотаріусом Дузінкевич Лілією Богданівною на підставі державного акту на право власності на- земельну ділянку серія ЯЖ №989067 з реєстраційним номером №91 від 25.05.2009 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 1530794 від 08.08.2014року. номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_2 - на земельну ділянку площею 0,0996га, кадастровий номер :06:001:0139, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою АДРЕСА_1 . Вказана реєстрація права власності на земельну ділянку на №01 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є незаконною, так як видана на підставі незаконного державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером 91 від 25.05.2009року.

05.03.2018 року представник Івано-Франківської міської ради подав відзив на позовну заяву, зазначив, що приймаючи п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року, міській раді не був відомий факт знаходження об`єкту нерухомого майна, а саме сараю позивача на земельній ділянці , яка була вказана в державному акті, поскільки не був відображений у технічній документації з землеустрою, яка подавалась на розгляд Івано-Франківської міської ради відповідачами по справі. Вважає, що рішення Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року Про передачу у власність та надання в користування земельних ділянок та внесення змін до рішень прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (т.1 а.с.97-99).

26.12.2019 року позивачка подала до суду уточнюючу позовну заяву, у якій зазначила, що 08.08.2014 року відповідачка ОСОБА_3 відчужила свою нерухомість, а саме квартиру АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі. Просила визнати незаконним та скасувати пункт 2.50 рішення XXVII сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року "щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та передання у власність, земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на земельну ділянку площею 0.0996-га. кадастровий помер :06:001:0139 на АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 - виданий 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0.0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_2 ) на земельну ділянку площею 0.0996га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати (а.с.а.с.51-58, т.2).

02.03.2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнення судових витрат, в частині відносно відповідача ОСОБА_3 закрито. Вирішено провести розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнення судових витрат. (т.2 а.с.164).

Позивачка в судове засідання не зявилася, представник позивачки подав заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі та участі позивачки, підтримав позовні вимоги, просив задоволити.

Представник Івано-Франківської ради в судове засідання не зявився, 12.11.2020 року подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи(т.2 а.с.9).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник подав до суду заяву про відкладення розгляду справи. Суд вважає, що відповідач та представник відповідача зловживає правом на відкладення розгляду справи, що призводить до безпідставного відкладення та затягування розгляду справи. Також, суд звертає увагу, що відповідач чи його представник міг скористатися своїм правом на участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Тому, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії»).

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та те, що дана справа перебуває у провадженні вже тривалий період, представник відповідача ОСОБА_13 неодноразово заявляв клопотання про відкладення судових засідань, зокрема 11.10.2017 року, 06.03.2018 року, 15.02.2019 року, 05.02.2020 року та 22.09.2020 року, які були задоволені судом, а тому суд вважає, що неявка відповідача та його представника в судове засідання пов`язана із затягуванням розгляду справи, а відтак вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини не явки не повідомили.

Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 15.06.1999 року виданого Госпрозрахунковою групою по приватизації державного житлового фонду, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_9 чоловіку, ОСОБА_10 доньці. Також зазначено, що квартира АДРЕСА_2 приватизована разом з сараєм площею 7,0 м2. (т.1 а.с.18).

Рішенням Івано-Франківської міської ради ( XXVII)п`ятого демократичного скликання від 20.05.2008 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю. Відповідно до п. 2.50 рішення землекористувачам ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 передано у власність, земельну ділянку громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, а саме земельні ділянки площею 0,0996га, на АДРЕСА_1 (а.с. 10-17). На підставі цього рішення ОСОБА_2 було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 989967 (а.с. 27-28, т.1).

Із схеми технічної документації щодо земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 , що перебуває в спільній власності землекористувачів: ОСОБА_12 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вбачається, що частину земельної ділянки під сараєм позивача неправомірно включено до земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.13-17)

Відповідно до положень ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За змістом ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (а згідно із ч.І ст.181 ЦК України земельні ділянки належать до нерухомого майна).

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно зі ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІУ «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі Інструкція).

Пунктом 3.12 Інструкції передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Проте, в порушення зазначених вище вимог закону, при виготовленні технічної документації, межі спірної земельної ділянки встановлювалися та закріплювалися на місцевості без повідомлення позивачки, як суміжного землекористувача.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За змістом ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (ч. 5 ст. 158 ЗК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Крім того, такий же правовий висновок містить Постанова Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15, в якому зазначено, що оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Отже, з урахуванням зазначених вимог закону та наведених вище досліджених судом доказів, суд дійшов до висновку, що п.2.50 рішення Івано-Франківської міської ради ( XXVII)п`ятого демократичного скликання від 20.05.2008 року яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та передано у власніть земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,0996га, на АДРЕСА_1 громадянам ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , є незаконним, та таким, що суперечить актам цивільного законодавства, грубо порушує права позивача та законні інтереси, як власниці сараю, що розташований на даній земельній ділянці, відповідно створює перешкоду щодо реалізації права останньої на володіння та користування майном, яке належить їй відповідно до чинного законодавства, а отже дане рішення в частині підлягає скасуванню.

Згідно ч.1ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Верховний Суд України в Постанові від 22 травня 2013 року у справі № 6 -33 цс 13 зробив правовий висновок про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідно, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 989967 від 28.10.2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 , підлягає визнанню недійсними у зв`язку з тим, що був виданий з порушенням чинного законодавства та прав особи щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою, на якій розміщений сарай, що перебуває у власності цієї особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на земельну ділянку площею 0,0996га, кадастровий номер :06:001:0139, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і сноруд(присадибна ділянка), за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 .. Враховуючи визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 989967 виданого на ім`я ОСОБА_2 від 20.05.2009, яким посвідчено його право власності на земельну ділянку площею 0,0996 га. за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і спору: кадастровий № :06:001:0139, що відповідно тягне за собою і скасування такого запису у Державному реєстрі речовмх прав на нерухоме майно, оскільки не вчинення даної дії створить перешкоду для позивача, як власниці відповідної земельної ділянки в користуванні нею, а також виготовленні технічної документації з метою узаконення права власності на неї.

Позивач просив поновити пропущений строк звернення до суду, посилаючись та не, що про незаконність набуття відповідачами у власність земельної ділянки він дізнався тільки 30.08.2016 року, так само йому не було відомо і про рішення Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено. Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Отже, строк позовної давності за позовом ОСОБА_1 слід обраховувати із 15 січня 2012 р, тому трирічний строк припадає на 15 січня 2015 року. ОСОБА_1 звернулася до суду 06.06.2017 року, тому строк є пропущеним.

Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оцінюючи причини пропущення позивачем строку позовної давності, суд визнає їх поважними, тому порушене право підлягає захисту.

Таким чином, виходячи з усіх заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Позивач сплатила судовий збір в сумі 1920,00 грн., а тому, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 1920,00 грн.

Керуючись ст. 78, 80, 81, 83, 90, 116, 125, 152, 155 ЗК України, ст. 316, 317, 319, 321, 392, 393 ЦК України, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 247, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності для звернення з даним позовом.

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування п.2.50 рішення ХХVІІ сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 виданого 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0,0996-га, кадастровий номер :06:001:0139; скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року, номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0996 га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; стягнення судових витрат - задоволити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 2.50 рішення XXVII сесії 5 демократичного скликання Івано-Франківської міської ради від 20.05.2008 року "щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та переданя у власність, земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд на земельну ділянку площею 0.0996-га. кадастровий помер :06:001:0139 на АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №989967 з реєстраційним номером №91 - виданий 20.05.2009 року на земельну ділянку площею 0.0996-га, кадастровий номер :06:001:0139.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15030794 від 08.08.2014 року номер запису про право власності: 6620817, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_2 (і.к. НОМЕР_2 ) на земельну ділянку площею 0.0996га, кадастровий номер :06:001:0139, за адресою АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 1920,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 17.03.2021 року.

Суддя Пастернак І.А.