Ухвала

09 березня 2021 року

м. Київ

справа № 2-1050/2005

провадження № 61-14771св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступник ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області

від 30 листопада 2005 року позов задоволено.

Визнано договір міни земельної ділянки на зерно пшениці від 24 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дійсним. Визнано

за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 3,66 га, розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради Приазовського району, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ЗП №020473 від 01 серпня 2002 року.

Суд першої інстанції встановивши, що договір міни укладено в простій письмовій формі та сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору і враховуючи те, що виконання договору відбулося, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки та розпискою відповідача, проте від нотаріального посвідчення цього договору ОСОБА_3 ухилялася, суд прийшов до висновку про визнання договору міни дійсним на підставі статті 220 ЦК України.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 30 листопада 2005 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки спірний договір укладено у простій письмовій формі, тобто без додержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, тому у суду першої інстанції не було підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею

3,66 га розташовану на території Новокостянтинівської сільської ради Приазовського району, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акта

на право власності на землю серія 111-ЗП № 020473 від 01 серпня 2002 року, отже в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 слід відмовити

за необґрунтованістю позовних вимог.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано пункт 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України та частину другу статті 220 ЦК України у редакції станом на 30 листопада 2005 року,

а застосований апеляційним судом висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у справі стосується пізнішої редакції пункт 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, коли законодавець обмежив можливість міни земельної ділянки, зробивши можливість міни лише на іншу земельну ділянку.

Крім того, апеляційним судом порушено норми процесуального права, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_3 подана поза межами строку апеляційного оскарження, зі значним часом після спливу одного року з дня складення повного тексту заочного рішення.

Також, заявник посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу

до касаційного суду не направили.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційних скарг викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності

на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська