ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 липня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 746/124/21

Головуючий у першій інстанції Ходіч В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/760/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді Губар В.С.,

суддів Онищенко О.І., Скрипки А.А.

Заявник Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»

Боржники Сухина Надія Анатоліївна, ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» на ухвалу Срібнянського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2021 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення,

місце ухвалення судового рішення смт. Срібне Чернігівської області

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року АТ "Облтеплокомуненерго" звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення у сумі 20643,47 грн. за період з 01.03.2018 р. по 31.01.2021 р.; стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Облтеплокомуненерго» втрати від інфляційних процесів у сумі 297,14 грн. та 3% річних в сумі 305,60 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн.

Ухвалою судді Срібнянського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2021 року відмовлено АТ «Облтеплокомуненерго» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення.

Роз`яснено АТ «Облтеплокомуненерго» право на повторне звернення до суду з аналогічною заявою після усунення недоліків в порядку встановленому розділом ІІ ЦПК України (наказне провадження).

В апеляційній скарзі АТ "Облтеплокомуненерго" просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що така підстава відмови у видачі судового наказу як відсутність копії договору викликана зайвим формалізмом при підході суду до застосування норм права, що регулюють вимоги до заяви про видачу судового наказу.

Зазначає, що вимога про необхідність надання договору в письмовій (електронній) формі пов`язана з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК України і стосується вимог про стягнення заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У цій справі заявлено не про стягнення безпосередньо грошової заборгованості, а про стягнення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, вираженої в грошовій формі та яка витікає з правовідносин з оплати житлово-комунальних послуг.

Тому вважає, що вимогам суду щодо долучення письмового (електронного) екземпляру договору про надання житлово-комунальних послуг не ґрунтується на положеннях процесуального законодавства.

Вказує, що судом першої інстанції не взяті до уваги положення ст. 901 ЦК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 10-12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення щодо зобов`язання замовника оплатити виконавцеві послуги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 20.09.2018 року у справі № 751/3820/15-ц.

На переконання апелянта, висновок суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України є необґрунтованим та таким, що не забезпечує право юридичної особи на звернення до суду в порядку наказного провадження .

Зазначає, що боржник не подав письмові заперечення щодо приєднання до публічного договору та фактично спожив теплову енергію, здійснюючи часткову оплату, а тому є таким, що прийняв пропозицію укласти договір на запропонованих умовах. Тому вважає, що до заяви про видачу судового наказу додані всі необхідні документи, які підтверджують фактичне надання та отримання боржником послуг.

У встановлений апеляційним судом строк відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про відмову у видачі судового наказу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суддя суду першої інстанції, керуючись вимогами п. 3 ч. 3 ст. 163, ч. 1 ст. 166 ЦПК України, виходив з того, що у заяві не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржників, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржників (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржників (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржників та не додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, п. 3 ч.1 ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Приписами ст. 163 ЦПК України встановлені вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно з п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Облтеплокомуненерго» звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення у сумі 20643,47 грн. та втрат від інфляційних процесів у сумі 297,14 грн. і 3% річних в сумі 305,60 грн.

В заяві про видачу судового наказу та в апеляційній скарзі, АТ «Облтеплокомуненерго» посилається на те, що текст Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року, опублікований в газеті «Деснянська правда» для укладення його шляхом приєднання всіма споживачами послуг.

На підтвердження вказаних обставин АТ «Облтеплокомуненерго» до заяви про видачу судового наказу додано розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення, розрахунок 3% річних, розрахунок інфляційних втрат та довідку про тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для населення по АТ «Облтеплокомуненерго».

Аналіз змісту заяви та вказаних документів свідчить, що АТ «Облтеплокомуненерго» лише частково дотримано вимоги ст.163 ЦПК України при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки типового договору, на який посилається заявник, до заяви не додано.

Відсутність підписаного споживачем договору про надання послуг з централізованого опалення не є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу судового наказу, зважаючи на положення ст.ст.630, 633, 634 ЦК України про визначення типових умов договору, публічного договору та договору приєднання. Однак, посилання заявника на існування типового договору як такого, сам по собі не звільняє заявника від обов`язку виконувати у повному обсязі вимоги ст.163 ЦПК України про забезпечення усіх складових, які б давали судді можливість зробити висновок про наявність передбачених законом підстав для видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення.

Разом з цим, наказне провадження, в порядку якого заявник звернувся за вирішенням своєї вимоги до боржника, є документарною процедурою захисту майнових прав та інтересів кредитора, вимоги якого до боржника щодо стягнення грошових коштів ґрунтуються на безспірних документах, яке здійснюється за відсутності спору шляхом видачі судового наказу.

Вимоги заявника повинні бути безспірними та обґрунтованими.

Документи, що додаються до заяви про видачу судового наказу, є письмовими доказами. У зв`язку з цим вони повинні мати певні характеристики, а саме: докази мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обов`язків боржника; відсутність необхідності їх публічного дослідження і аналізу; докази, що подаються заявником повинні бути безспірними, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутність потреби в їх дослідженні; процес доказування для стягувача закінчується з прийняттям заяви про видачу судового наказу.

Як роз`яснено в п. 13 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 № 14, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК в редакції до 15.12.2017 року), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що існування Типового договору, який в свою чергу, на думку заявника, є договором приєднання, свідчить про те, що відповідач є споживачем послуг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно доп.3 ч.3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Публікація ж в газеті «Деснянська правда» тексту Типового договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року, у жодному разі не може вважатись договором приєднання, укладеним АТ «Облтеплокомуненерго» із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що недолучення до заяви про видачу судового наказу АТ «Облтеплокомуненерго» договору про надання послуг з постачання електричної енергії із боржником є порушенням вимог ст. 163 ЦПК України та не відповідає загальним положенням законодавства, яким регулюється здійснення наказного провадження.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга не містить.

Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків. А також звернення з тими ж вимогами в порядку позовного провадження.

Зазначені положення роз`яснено заявнику в ухвалі суду першої інстанції.

На переконання колегії суддів відмова у видачі судового наказу у даному випадку не звільняє споживача від сплати за отримані послуги, що є предметом доказування, оскільки заявник не позбавляється права на подання позову про захист своїх прав та законних інтересів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд знаходить, оскільки стягувачем не додано заяви про видачу судового наказу копії заяви-приєднання споживача (боржника) до умов договору та самого Типового договору, що свідчить про відсутність відповідного договору між сторонами та, як наслідок, недотримання стягувачем вимог п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України.

Апеляційний суд ввжає встановлення вказаних обставин не є формальністю, як вважає заявник, помилково посилаючись на норми закону та практику Верховного суду та ЄСПЛ.

Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення питання по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Облтеплокомуненерго" залишити без задоволення.

Ухвалу судді Срібнянського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2021 року залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: