П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року м. Київ

Справа № 22-2202 Головуючий у 1-й інстанції: Арапіна Н. Є. Унікальний № 755/13286/20 Доповідач- Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дрижакової Діни Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

у с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 (а. с. 1-3).

В обґрунтування позову вказував, що 04 лютого 2012 року між сторонами було укладено шлюб. У даному шлюбі у сторін народились дві малолітні дитини - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Фактично шлюбні відносини припинені з червня 2020 року через відсутність взаєморозуміння.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено повністю.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 лютого 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 103.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 840 грн 80 коп.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , адвокат Дрижакова Д. Ю., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для розгляду у порядку загального провадження (а. с. 62-67).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що районним судом в ході судового розгляду не було створено жодних умов, які б давали підстави для твердження про схильність суду до будь-кого з учасників судового розгляду, як про це безпідставно зазначає представник відповідача. Звукозапис судового засідання та протокол судового засідання свідчить, що змагальність та рівність сторін, справедливість та можливість представнику відповідача висловитись щодо заявлених нею клопотань та заяв під час даного судового розгляду була дотримана. Нерозуміння представником відповідача різниці між клопотанням з процесуальних питань, та заявлення відповідачем матеріально-правових вимог в ході судового розгляду, невірне оформлення цих вимог та недотримання встановленого законом порядку звернення з такими до суду, як відбулось в ході розгляду справи в даному випадку, не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року було надано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк для примирення тривалістю шість місяців та провадження у справі було зупинено до закінчення строку для примирення, визначеного судом (а.с.156-158).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 червня 2020 року апеляційне провадження у справі було поновлене та справу призначено до розгляду (а.с.156-162).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення учасників справи: ОСОБА_1 , яка пояснила суду, що за час, наданий судом сторонам для примирення, примирення не відбулось, сім`я остаточно розпалась, а тому просила розлучити її з позивачем (розірвати шлюб); представника ОСОБА_2 , адвоката Бойка А. М., який заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити оскаржуване рішення без змін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 лютого 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 103 (а. с. 7).

У даному шлюбі у сторін народились дві малолітні дитини - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а. с. 4, 14).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють, сім`я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, положення сімейного законодавства, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а. с. 57-58).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У даній справі суд апеляційної інстанції надав сторонам строк на примирення тривалістю шість місяців. Після спливу цього строку ОСОБА_1 повідомила суду, що примирення сторін не відбулося, збереження сім`ї є неможливим, тому шлюб слід розірвати.

Ураховуючи викладене та той факт, що сторонам надався час для примирення, за спливом якого сторони не відновили сімейні відносини, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Дрижакової Діни Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 липня 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома