Справа № 938/683/20
Провадження № 22-ц/4808/352/21
Головуючий у 1 інстанції Джус Р. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за матеріалами зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лазоришина Івана Івановича на ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Джусом Р.В. 29 грудня 2020 року у селищі Верховина Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року представником ОСОБА_1 адвокатом Лазоришиним І.І. подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою (а.с.2-4).

Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою відмовлено (а.с.17-18)

Не погоджуючись із ухвалою суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Лазоришиним І.І. подано апеляційну скаргу, в якій посилається на її необґрунтованість.

Зазначив, що 11.05.2017 року його довірителька отримала свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки площами 0,0883 га та 0,2783 га, що знаходяться в присілку Флесівка с. Ільці Верховинського району Івано-Франківської області, які є одним цілим, однак із різним цільовим призначенням. Земельна ділянка площею 0,0883 га знаходиться під будівлями для їх обслуговування, а площею 0,2783 га - для ведення особистого селянського господарства.

Вказує, що ОСОБА_2 вважає, що має право на частину майна спадкодавця, в тому числі і земельні ділянки, тому звернувся із даним позовом до суду. Рішенням Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 року за ним визнано право власності на 1/2 частину будинковолодіння. А в жовтні 2020 року він звернувся з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0883 га та визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0740 га. Так як ОСОБА_2 володіє і розпоряджається всім спадковим майном, в тому числі і належною ОСОБА_1 частиною, апелянт вважає, що спір щодо володіння, користування і розпорядження належним їй спадковим майном слід вирішувати в одному провадженні.

Зазначає, що обидва позови взаємопов`язані між собою, оскільки предметом спору є земельні ділянки, які належали одному спадкодавцю; спір щодо визнання права власності та виділ певної частини землі є між одними і тими ж сторонами. Хоча ОСОБА_2 зазначив одним із відповідачів свого брата ОСОБА_3 , фактично останній не має ніякого відношення до спадкового майна, так як на стадії вирішення судового спору щодо права спільної часткової власності на майно колгоспного двору він відмовився від належної йому частки, в тому числі і частки земельної ділянки.

Також вказує, що у своїй позовній заяві ОСОБА_2 ставить питання про визнання за ним права власності з вимогою скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0.0883 га та площею 0,0740 га, що безпосередньо зачіпає інтереси ОСОБА_1 щодо непорушності її права на цю земельну ділянку. Більше цього, ця земельна ділянка фактично знаходиться у володінні та повному розпорядженні ОСОБА_2 ще з 2016 року.

На думку апелянта, зазначені обставини свідчать про доцільність розгляду спору щодо земельних ділянок в одному провадженні.

Також вважає безпідставним твердження суду, що в позовній заяві відсутні дані щодо кадастрового номера спірної земельної ділянки, оскільки ним надано копію витягів з реєстрації речових прав на зазначену земельну ділянку.

Просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду, а зустрічну позовну заяву направити до суду першої інстанції для вирішення питання по суті (а.с.21-22).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в прийнятті до розгляду зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом первісного та зустрічного позовів є різні земельні ділянки і позови виникають із різних правовідносин, а задоволення зустрічного позову не виключатиме в жодній частині задоволення первісного позову, а тому суд не вбачав доцільності і підстав для прийняття до розгляду зустрічного позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Цивільне процесуальне законодавство гарантує відповідачеві право на захист від пред`явленого позову шляхом подання зустрічного позову.

Зустрічний позов дозволяє розглянути в одному процесі вимоги обох сторін, що дає можливість заощадити час і сприяє більш швидкому захисту їхніх прав та інтересів, а також запобігає можливості винесення суперечливих і взаємовиключних судових рішень у цивільній справі.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним. Тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом та подання зустрічного позову у строк, визначений для подання відзиву.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову, суд першої інстанції вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову, чи поданий зустрічний позов у строк для подання відзиву на позов.

Аналогічний зміст містить й п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року.

Із виділених матеріалів справи №938/520/20 встановлено, що у провадженні Верховинського районного суду Івано-Франківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0883га, кадастровий номер :01:002:0846, та визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки розміром 0,0740га. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з первісним позовом, ОСОБА_2 позовні вимоги мотивує тим, що згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 10.07.2019 за ним визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (на даний час адресу змінено на: АДРЕСА_2 ), а відтак він має право на ? частини земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0846 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Згідно долученого до позовної заяви копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №539, вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0846 площею 0,0883 га. успадкована ОСОБА_1 (а.с.5).

Відтак позовні вимоги у справі 938/520/20 за позовом ОСОБА_2 стосуються земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0846 площею 0,0883 га.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №541, ОСОБА_1 є спадкоємцем земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0844 площею 0,2783 га (а.с.7).

ОСОБА_1 подано зустрічний позов до ОСОБА_2 про зобов`язання останнього не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,2783 га, що в присілку Флесівка, с. Ільці, Верховинського району Івано-Франківської області, шляхом звільнення цієї ділянки від огорожі, влаштованої проїзної дороги та приведення поверхневого родючого ґрунту в стан, придатний для використання за призначенням (а.с.3-4).

До зустрічної позовної заяви долучено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого встановлено, що земельній ділянці площею 0,2783га, яка розміщена в с. Ільці присілок Флесівка, Верховинського району Івано-Франківської області, присвоєно кадастровий номер №:01:002:0844 (а.с.7).

Виходячи із наведеного, предметом зустрічного позову є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,2783 га, кадастровий №:01:002:0844.

В той же час, предметом первісного позову за позовом ОСОБА_2 є визнання права власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0846 площею 0,0883 га.

Оскільки предметом первісного та зустрічного позовів є різні матеріально-правові вимоги, які стосуються різних об`єктів права (земельних ділянок), і відповідні позови виникають із різних правовідносин, а задоволення зустрічного позову не виключатиме в жодній частині задоволення первісного позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,2783 га., що в присілку Флесівка, с. Ільці, Верховинського району Івано-Франківської області, шляхом звільнення цієї ділянки від огорожі, влаштованої проїзної дороги та приведення поверхневого родючого ґрунту в стан, придатний для використання за призначенням та об`єднання її із первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,0883 га, кадастровий номер :01:002:0846, та визнання права власності на 1/2 частини земельної ділянки розміром 0,0740 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, відмовляючи в прийнятті зустрічного позову, діяв в межах своїх повноважень, а доводи представника апелянта щодо протиправного обмеження доступу до суду та доцільності розгляду зустрічного позову разом із первісним позовом не знайшли свого підтвердження та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції та не можуть бути підставою для її скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лазоришина Івана Івановича залишити без задоволення, а ухвалу Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.