16.07.2021 Єдиний унікальний номер 205/7701/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/7701/2020
Номер провадження: 2/205/701/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

за участю: представника позивача - Проходи Р. С., представник відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_2 (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем було зазначено, що починаючи з вересня 1987 року по 11.06.2019 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали разом однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, піклувались один про одного, підтримували шлюбні стосунки, мали взаємні права та обов`язки. 18.07.1996 року ОСОБА_5 , оформив та передав ОСОБА_2 заповіт, яким усе своє майно - заповів ОСОБА_2 .

Далі, 11.06.2019 року ОСОБА_5 , загинув в автомобільній катастрофі. Позивачка звернулась з заявою про відкриття спадщини до приватного нотаріуса Кохан Галини Леонідівни. Після відкриття спадщини, нотаріус повідомила позивачці, що в 2012 році ОСОБА_5 склав інший заповіт, яким заповів усе належне йому майном на користь своїх родичів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що спірне майно нажите за час спільного проживання з ОСОБА_5 , вони купували за спільні кошти та нажили за роки подружнього життя, а тому воно підлягає поділу між позивачем та Відповідачами.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачка звернулась до суду та просить суд: встановити факт проживання позивача з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 наступне майно: земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; в рахунок поділу майна визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; Ѕ частини автомобіля марки AUDI модель Q3, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в рівних частинах на: земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; Ѕ частини автомобіля марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзив на позовну заяву не подали.

Однак у судовому засіданні, 14.07.2021 року представником відповідачів надані усні та письмові пояснення, в яких позовні вимоги відповідачі визнають частково. Відповідачі стверджують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дійсно з 1987 року проживали однією сім`єю, але з 10.05.2012 року їхнє спільне проживання припинилось. З огляду на вказане, відповідачі погоджуються з позовними вимогами щодо: факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 разом однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, але лише в період з 1987 року по 10.05.2012 року; визнання спільним сумісним майном земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині позовні вимоги відповідачі не визнають та просять суд відмовити в задоволені решти позовних вимог через недоведеність обставини спільного проживання позивачки та ОСОБА_5 з 10.05.2012 року по день смерті останнього.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

13.10.2020 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 було подано клопотання про забезпечення вищевказаного позову.

04.12.2020 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 було подано клопотання про витребування доказів у вигляді матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5

04.12.2020 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 було подано клопотання про допит свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

17.06.2021 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_6 було подано клопотання про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу та про долучення додаткових доказів розміру витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В обґрунтування своїх доводів, посилався на обставини, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_1 в судовому засіданні, 14.07.2021 року, надав пояснення в яких заявив лише про часткове визнання позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в поясненнях, а саме визнаючи факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 разом однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 1987 року по 10.05.2012 року, та визнання спільним сумісним майном земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . В решті позову просив суд відмовити у повному обсязі.

Третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна, у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі (а.с.134).

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 16.10.2020 року вирішено: заяву представника позивача ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити; заборонено Приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. видавати відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.05.2012 року на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до розгляду по суті даної цивільної справи; накладено арешт на спадкове майно: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; - автомобіль марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ; квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04.12.2020 року вирішено витребувати у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №8/2019, що була заведена після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 16.02.2021 року клопотання позивача про виклик та допит свідків задоволено. Вирішено у відкрите судове засідання, яке призначено на 11.05.2021 року об 11 год. 00 хв., викликати для наступного допиту свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

З огляду на наведене, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивачка разом з ОСОБА_5 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу у період з вересня 1987 року по 10.05.2012 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, піклувались один про одного, підтримували шлюбні стосунки, мали взаємні права та обов`язки.

Вказана обставина спільного проживання у період з вересня 1987 року по 10.05.2012 року визнається усіма сторонами та не оспорюється стороною відповідачів.

Судом також встановлено, що протягом вказаного періоду з 1987 року по 10.05.2012 року, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.04.2004 року серії НОМЕР_2 , що було видане Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, за ОСОБА_5 було зареєстровано право приватної власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 126, том 1).

Матеріалами справи також підтверджено, що протягом вказаного періоду з 1987 року по 10.05.2012 року, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 182674 від 06.01.2005 року виданого Орлівщинською сільською радою за ОСОБА_5 було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 125, том 1).

Матеріалами справи підтверджено, що за життя, ОСОБА_5 оформив та передав позивачці заповіт, яким усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось - заповів ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом від 18.07.1996 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужва Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №9-1364 (а.с. 14, том 1).

Щодо періоду проживання позивачки з ОСОБА_5 з 10.05.2012 року по 11.06.2019 р. та набуття такими особами за вказаний період речових прав на майно, то судом встановлені наступні обставини справи.

Так, судом встановлено, що 10.05.2012 року ОСОБА_5 оформив інший заповіт на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який був посвідчений державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори Полтавської області Герасименко Л.В. за реєстровим № 633 (а.с. 164, том 2).

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2013 року, укладеного між ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , як продавцями, та ОСОБА_5 , як покупцем, за останнім було зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Оглядом вказаного договору судом встановлено, що останній укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. за реєстровим № 42 (а.с. 133-134, том 1). Обставина державної реєстрації права власності за покупцем підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно серії ЕАА № 138817, індексний номер 209777 від 30.01.2013 (а.с. 135, том 1).

Так само судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на транспортний засіб серії НОМЕР_3 за ОСОБА_5 було зареєстровано право приватної власності на автомобіль марки AUDI модель Q3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 (а.с. 136, том 1).

Із матеріалів справи вбачається, що 11.10.2018 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м.

Матеріалами справи також підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2018 року, укладеного між ОСОБА_16 , як продавцем, та ОСОБА_5 , як покупцем, за останнім було зареєстровано право власності на вказану квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Оглядом вказаного договору судом встановлено, що останній укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.В. за реєстровим № 558 (а.с. 155-146, том 1). Факт державної реєстрації права власності за покупцем підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно серії № 143163414 від 29.10.2018 року (а.с. 157, том 1).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 13.06.2019 року (а.с. 15, том 1).

З матеріалів спадкової справи № 8/2019, вбачається, що після смерті ОСОБА_5 , позивачка звернулась до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується заявою від 21.06.2019 року за №22. Оглядом вказаної спадкової справи встановлено, що після смерті ОСОБА_5 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. також, звернулись ОСОБА_17 та ОСОБА_3 , що підтверджується Заявами від 17.07.2019 року за № 65/02-14 та від 17.07.2019 року за №66/02-14.

Також матеріалами даної цивільної справи підтверджено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2020 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_18 борг за договором позики від 01.10.2018 року в сумі 50 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.02.2020р. становить 1 222 650 грн. Рішення набрало законної сили 18.09.2020 року на час розгляду даної справи рішення не скасовано. Вказаним судовим рішенням встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбана за грошові кошти, які ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_18 (а.с. 158-160, том 1).

Саме стосовно обставин періоду проживання позивачки з ОСОБА_5 з 10.05.2012 року по 11.06.2019 р. та набуття позивачкою речових прав на вказане майно протягом вказаного періоду у сторін виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання позивачки ОСОБА_2 з ОСОБА_5 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 р. по 11.06.2019 р., суд зазначає про наступне.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ч. 2ст.21 СК України).

Суд вважає, що при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Суд розцінює як належні, достатні та допустимі докази, що підтверджують проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в період з 1987 року по 11.06.2019 року, наступні письмові докази: заповіт від 18.07.1996 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Ужва Т.М. та зареєстровано в реєстрі за №9-1364, яким ОСОБА_5 заповідав позивачеві все своє майно; чисельні фотографії які містяться в матеріалах справи, і на яких зображені позивач та ОСОБА_5 , які разом святкують дні народження, проводять дозвілля, проводять разом відпустки та інше; листування з рідними позивачки та ОСОБА_5 в яких ОСОБА_19 рідні називають дружиною ОСОБА_5 ; роздруківку з 27-го видання Словника Міжнародної Біографії (біографічний запис сучасних світових досягнень), розміщена інформація про ОСОБА_5 та його дружину ОСОБА_2 ; довіреність, яка нотаріально посвідчена 21.07.2004 року, якою ОСОБА_5 уповноважував ОСОБА_2 на керування належним йому легковим автомобілем марки М 408, кузов № НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ; запрошення від 25.09.2009 року директора Шанхайського Науково-дослідчого інституту Електричних Кабелів у Китайській Народній Республіці відвідати Міжнародну Академічну Лекцію за матеріалами армування волокном і процесам, використовуваним для виготовлення кабелю; квитанції про сплату позивачем за надані комунальні послуги за квартиру в якій вони проживали; медичні документи, які підтверджують лікування ОСОБА_5 ; квитанції, які підтверджують витрати позивача на поховання ОСОБА_5 .

Також у судовому засіданні було допитано свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Зазначені свідки надали суду аналогічні за своїм змістом покази, з яких вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , до 2019 року мешкали разом за адресою: АДРЕСА_5 . З пояснень таких свідків та їх відповідей на запитання головуючого по справі і учасників справи, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали як чоловік та дружина приблизно тридцять років, і протягом такого сумісного проживання несли обов`язки членів сім`ї, зокрема разом займались домашнім господарством, мали спільний бюджет, сумісно їздили на відпочинок, та проводили дозвілля.

Суд, у сукупності із наведеним, також бере до уваги пояснення позивачки стосовно того, всі правовстановлюючі документи на спірне майно знаходиться саме у володінні позивачки, яка особисто несе всі витрати на утримання зазначеного майна. Після смерті спадкодавця саме вона займалась організацією похорон, здійснюючи до того часу лікування ОСОБА_5 , а після його смерті продовжує здійснювати догляд та утримання вище переліченого майна, що також підтверджує факт проживали позивачки з ОСОБА_5 разом однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу по день смерті ОСОБА_5 .

Суд зазначає, що на спростування вказаних обставин, сторона відповідача не надала суду будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб спростовували факти, які наведені у вище перелічених письмових доказах та показаннях свідків.

Посилання сторони відповідачів на те, що доказом не проживання однією сім`єю вказаних осіб факт оформлення 10.05.2012 року ОСОБА_5 іншого заповіту на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд вимушений відхилити. Безпосередньо оформлення іншого заповіту не може само по собі свідчити про факт припинення спільного сумісного проживання, обставина якого до 10.05.2012 року визнається усіма сторонами по справі, а після 10.05.2012 року підтверджується вищенаведеними доказами. З огляду на наведене, суд вимушений відхилити доводи представника відповідачів, щодо проживання позивачки та ОСОБА_5 лише в період з 1987р. по 10.05.2012 року.

Згідно з п. 1 Розділу VII Прикінцевих положень СК України, цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року.

Отже, оскільки Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР не містив інституту спільного проживання осіб, як чоловіка і жінки, а було введено в національне законодавство СК України, а тому - встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливо лише з 01.01.2004 року.

Оцінюючи вищенаведені докази в сукупності з точки зору достатності, належності, допустимості та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, перевіривши доводи учасників справи, суд доходить висновку про доведеність вимог ОСОБА_2 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_5 в період з 01.01.2004 року по 11.06.2019 року. У зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 земельної ділянки та будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та автомобіля марки: AUDI модель: реєстраційний номер: НОМЕР_1 , та поділу такого майна суд вказує про наступне.

Судом встановлено та підтверджено вищенаведеними письмовими доказами, що в період проживання позивачки та ОСОБА_5 однією сім`єю з 01.01.2004 р. по 11.06.2019 р, такі особи спільно набули наступне майно: земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , набуті в період проживання однією сім`єю, тому - є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст.74 СК України.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 60 СК України поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що: земельна ділянка та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіль марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , набуті в період проживання однією сім`єю, тому - є спільною сумісною власністю позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

У суду відсутні підстави для взяття до уваги твердження представника відповідачів, що вищевказане майно не є спільною сумісною власністю бо придбано, коли ОСОБА_5 проживав окремо від позивача, оскільки стороною відповідачів на підтвердження цих обставин не надано відповідних належних, достатніх та допустимих доказів, про що наголошувалось судом вище.

В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно частини 1статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач має право на 1/2, як рівну частку, всього майна, яке було набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за їх час проживання однією сім`єю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Суд під час поділу вказаного майна, приймає до уваги вартість такого майна, що наведена у звітах з оцінки майна, які виконані ТОВ «ГЕОСПЕКТР-7» на замовлення позивача та які сторонами не оспорювались.

Враховуючи обставини справи, вимоги ст.71 СК України та те, що позивач є особою похилого віку (73 роки), має місце мешкання у м. Дніпро, суд прийшов до висновку, що в рахунок поділу майна, слід визнати за позивачкою право власності на: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 639 817,00грн. та Ѕ частини автомобілю марки: AUDI модель: Q3, тип: загальний легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , 2017 року випуску, колір: білий, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , вартістю 215 061,00грн.

Щодо решти майна у вигляді земельної ділянки, площею 0,1575га, кадастровий номер -02-301-0001, цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 81 432,00грн.; будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м., А-будинок, А1-житлова прибудова, а1-тамбур, М/с: масандра, сходи, козирок, козирок, Б-баня, б-веранда, В та Д-альтанки, Г-вбиральня, ганок, Е-строжка, е, Є та Ж-навіси, козирок, ганок, З-літній душ, К та К1-колодязі, №1-хвіртка, №2,4,5-огорожа, №3-ворота, №6,7-підпірна стінка, №8-хвіртка, №9-сходи, І-замощення, реєстраційний номер майна: 5372818, вартістю 558 633,00грн.; Ѕ частини автомобіля марки: AUDI модель: Q3, тип: загальний легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , 2017 року випуску, колір: білий, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , вартістю 215 061,00грн., то суд вказує, що таке майно, з врахуванням наведеного поділу, слід вважати таким, що належало спадкодавцю ОСОБА_5 , та таким, яке входить до спадкової маси після смерті такої особи.

Щодо позовних вимог про визнання особистою приватною власністю за позивачкою права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає про наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначалось вище, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2020 року по справі № 203/789/20, стягнуто з позивача на користь ОСОБА_18 борг за договором позики від 01.10.2018 року в сумі 50 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24.02.2020р. становить 1 222 650 грн.

Судом встановлено, що вказане судове рішення набрало законної сили 18.09.2020 року, і на час розгляду даної цивільної справи рішення не скасовано, та стороною відповідачів не оскаржувалось, а тому суд вимушений вважати обставини, які встановлені цим рішенням преюдиційними, тобто такими, що не доказуються при розгляді цієї справи в якій також бере участь ОСОБА_2 , щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 01.10.2018 року між ОСОБА_18 та ОСОБА_2 укладено Договір позики, згідно умов п.1 ОСОБА_18 було надано ОСОБА_2 в позику 50 000 доларів США, з визначенням еквіваленту в національній валюті за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору в розмірі 1405000 грн. На підтвердження передачі та отримання коштів 01.10.2018 року ОСОБА_2 було складено письмову розписку. У наведеному судовому рішенні прямо зазначено, що купівля вказаної квартири, здійснювалась ОСОБА_5 за грошові кошти, які були отримані особисто відповідачкою за договором позики грошей. З огляду на це, отримана ОСОБА_2 боргова сума, за рахунок якої придбано квартиру АДРЕСА_6 є її особистим боргом.

Вказане рішення набуло чинності у передбаченому процесуальним законом порядку.

Отже, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що доводи позивачки про те, що вона придбала вказану квартиру, за її особисті кошти, які були позичені у ОСОБА_18 , а тому ця квартира не може входити до спадкової маси та є особистою власністю позивачки, є такими, що доведені на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України.

Так само суд вказує, що на спростування зазначених у вказаному судовому рішенні обставин, відповідачами не надано жодного належного, достатнього та допустимого доказу, а тому - суд вважає, що позовна вимога про визнання вказаної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_2 мають бути задоволені.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності в рівних частинах на земельну ділянку та будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 640065,00грн.; Ѕ частини автомобіля марки: AUDI модель: Q3, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , загальною вартістю 215061,00грн., суд вказує про наступне.

Згідно частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однак в даному випадку відповідачі в межах розгляду даної цивільної справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду із відповідними вимогами про визнання за ними права власності на таке майно не звертались.

У свою чергу позивачка ОСОБА_2 не є належним позивачем за такими позовними вимогами, адже такі вимоги стосуються не її особистих майнових прав, а прав інших осіб.

У свою чергу відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не позбавлені можливості вирішити питання щодо свого речового права на вказане майно у позасудовому порядку, шляхом оформлення відповідних спадкових прав на таке майно, або у судовому порядку, у випадку оспорення чи невизнання таких прав іншими особами, чи відсутності можливості отримання відповідного свідоцтва про права на спадщину у нотаріальному процесі.

З огляду на наведене, позов у вказаній частині задоволенню не підлягає.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

В даному випадку, судові витрати по справі складаються із понесених позивачем витрат на сплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Так, представником позивача в межах розгляду даної справи заявлено до стягнення понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 17000 грн. 00 коп.

На підтвердження понесених позивачем витрат, суду надано договір про надання правової допомоги від 30.09.2020 року, Рахунок-фактуру №СФ-00008 від 02.10.2020 року, Рахунок-фактуру №СФ-00015 від 05.05.2021 року, Розрахунок наданої професійної правничої допомоги від 06.10.2020 року, Розрахунок наданої професійної правничої допомоги від 17.06.2021 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 06.10.2020 року, Акт приймання-передачі виконаних робіт від 31.05.2021 року, Довідку №12-АК від 07.10.2020 року, Довідку №13-АК від 17.06.2021 року, Квитанцію №0.0. від 07.10.2020 року, Виписку з особового рахунку АО «ПІЛЬХ та ПАРТНЕРИ» за 07.10.2020 року, Виписку з особового рахунку АО «ПІЛЬХ та ПАРТНЕРИ» за 05.05.2021 року, Профіль адвоката, Витяг з ЄДРПОУ АО «ПІЛЬХ та ПАРТНЕРИ».

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи вищевикладене, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, надані докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, співмірність заявленої суми обсягу наданих послуг, складність справи, зміст заперечень сторони відповідачів щодо розміру вказаних витрат, виходячи із засад розумності, з відповідачів на користь позивача слід стягнути у загальному розмірі 11 000 грн. 00 коп. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді, по 5 500 грн. 00 коп. з кожного відповідача окремо.

Також відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 11 771 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят одна) грн. 20 коп. по 5 885 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 60 коп. з кожного відповідача окремо.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 57, 60, 63, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст.368, 372, Цивільного Кодексу України, ст.ст.4,5,81,82, 90,141, 258,259,263-265, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кохан Ганна Леонідівна (місце знаходження: 49027, м. Дніпро, вул. В.Винниченка, буд. 2, прим.19), про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності задовольнити частково.

2. Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_11 ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_11 ) наступне майно:

- земельну ділянку, площею 0,1575га, кадастровий номер -02-301-0001, цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 103,2 кв.м., житловою площею 45,9 кв.м., А-будинок, А1-житлова прибудова, а1-тамбур, М/с: масандра, сходи, козирок, козирок, Б-баня, б-веранда, В та Д-альтанки, Г-вбиральня, ганок, Е-строжка, е, Є та Ж-навіси, козирок, ганок, З-літній душ, К та К1-колодязі, №1-хвіртка, №2,4,5-огорожа, №3-ворота, №6,7-підпірна стінка, №8-хвіртка, №9-сходи, І-замощення, реєстраційний номер майна: 5372818;

- квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , в житловому будинку літ. А-10, загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м та складається з: 1-коридор, 2-кладова, 3-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6,7-житлові, І-балкон, реєстраційний номер об`єкту нерухомості: ;

- автомобіль марки: AUDI модель: Q3, тип: загальний легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , 2017 року випуску, колір: білий, реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

4. В рахунок поділу вищенаведеного майна визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) право особистої приватної власності на:

- квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , в житловому будинку літ. А-10, загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м та складається з: 1-коридор, 2-кладова, 3-ванна, 4-туалет, 5-кухня, 6,7-житлові, І-балкон, реєстраційний номер об`єкту нерухомості: , вартістю 639 817,00 грн.

- Ѕ частини автомобіля марки: AUDI модель: Q3, тип: загальний легковий універсал В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , 2017 року випуску, колір: білий, реєстраційний номер: НОМЕР_1 , вартістю 215 061,00 грн.

5. Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому будинку літ. А-14 квартира № 63, загальною площею 75,4 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м. та складається з: 1-житлова, 2-кухня, 3-туалет, І-лоджія, 4-сходи, 5-коридор, 6-житлова, 7-житлова, 8-санвузол, ІІ-лоджія, реєстраційний номер об`єкту нерухомості: 101.

6. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

7. В порядку розподілу судових витрат стягнути зОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

8. В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

9. В порядку розподілу судових витрат стягнути зОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 5 885 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 60 коп.

10. В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 5 885 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан