Провадження №4-с/760/141/21
Справа №760/5047/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Духоборової Анастасії Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою та просив визнати дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Духоборової А.М. неправомірними та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам починаючи з 05.11.2013 року по 31.12.2020 року виключивши з розрахунку (не брати до уваги) період з 05.11.2013 року по 04.10.2016 року.

Скарга обґрунтована тим, що на час виконання розрахунку за минулий період, а саме з 05.11.2013 року по 04.10.2016 року, державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Духоборової А.М. діяла редакція ч. 3 ст. 197 СК України, відповідно до якої суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

З урахуванням викладеного вказаний розрахунок скаржник вважає безпідставним та таким, що не відповідає дійсності, а дії державного виконавця є неправомірними та такими, що порушують права та законні інтереси скаржника та такими, що були прийняті передчасно без встановлення всіх обставин справи.

Також зазначив, що ним добровільно протягом всіх років сплачувались аліменти, чого також не було враховано виконавцем.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 11.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суду не повідомив.

Державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Духоборової А.М. в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі скаржника та державного виконавця.

Від представника стягувача надійшла заява про розгляд скарги без її участі, проти задоволення скарги заперечувала посилаючись на те, що розрахунок проведений державним виконавцем відповідно до вимог закону.

Врахувавши заяву представника стягувача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

При цьому, статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 5 Закону, визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27.12.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 листопада 2013 року і до повноліття дитини.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.11.2018 року видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі 760/24091/13-ц від 08.05.2014, що був виданий на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2013 року, і до повноліття дитини.

14.02.2019 року судом був виданий дублікат виконавчого листа.

Виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито 18.03.2019 року (ВП 58650145).

05.02.2021 року державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Духоборової А.М. за №7576/13 видано довідку розрахунок заборгованості по аліментам починаючи з 05.11.2013 року по 31.12.2020 року.

Скаржник зазначає, що на час виконання розрахунку за минулий період, а саме з 05.11.2013 року по 04.10.2016 року, діяла редакція ч. 3 ст. 197 СК України, відповідно до якої суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

Вважає вказаний розрахунок невірним, у зв`язку з чим просив визнати дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Духоборової А.М. неправомірними та зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам починаючи з 05.11.2013 року по 31.12.2020 року виключивши з розрахунку (не брати до уваги) період з 05.11.2013 року по 04.10.2016 року, на що слід зазначити наступне.

Норма закону, а саме ч. 3 ст. 197 СК України була виключена з СК України Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII.

Час вчинення окремої процесуальної дії, а саме здійснення розрахунку заборгованості по аліментам, було здійснено державним виконавцем 01.01.2021 року та заборгованість з 05.11.2013 року по 31.12.2020 року становить 133140,81 грн.

Отже, в даному випадку застосовуються положення, які діяли в момент розрахунку такої заборгованості, а саме ст. 195 СК України в редакції від 03.17.2020 року.

Відповідно до ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Як вбачається з вищезазначеної норми сімейного законодавства, звільнення від сплати заборгованості по аліментам може бути здійснено лише за рішенням суду, якщо заборгованість виникла в зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Проте, підстави для перерахунку або звільнення від сплати аліментів в даному випадку відсутні.

Скаржник зазначає, що підставою для перерахунку заборгованості є не тільки застосування норми, яка, як було зазначено вище, виключена з ст. 197 СК України, а й добровільна сплата ним аліментів в період з 05.11.2013 року по 04.10.2016 року.

Проте, жодних доказів на підтвердження сплати ним аліментів суду не надано.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до п.4 Глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця тау випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувана і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та вишити, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником, заяв та (або) розписок стягувана; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів

Отже, державним виконавцем на виконання вимог ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та п.4 Глави XVI Інструкції з організації примусового виконання та керуючись ст. 191 СК України правомірно здійснено розрахунок заборгованості.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Духоборової А.М. є правомірними та здійснені відповідно до норм чинного законодавства та Інструкції про з організації примусового виконання рішень

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

У Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1787/2011 від 02 січня 2011 року зазначено,що виконання рішень Європейського суду з прав людини відзначається існуванням основних системних недоліків, які викликають велику кількість повторюваних висновків щодо порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що серйозно підривають верховенство права.

Щодо України ці проблеми пов`язані, зокрема, з хронічним невиконанням рішень національних судів.

Крім того, за змістом Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду та рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З точки зору ст. 2 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30 червня 2009 року обов`язковість рішення суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя.

На це ж посилається і Європейський Суд з прав людини в своїх рішеннях «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії».

Виходячи з викладеного вище, ухилення заявника, як боржника в виконавчому провадженні, від виконання рішення суду, суд вважає, що дії державного виконавця, направлені на його виконання, забезпечення прав стягувача при вчиненні виконавчих дій, відповідали вимогам закону, а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Духоборової Анастасії Миколаївни, стягувач ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя