Справа № 204/3089/20
Провадження № 2/204/146/21 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Анісімова Вячеслава Едуардовича, про встановлення факту ухилення від отримання письмового повідомлення, переведення прав та обов`язків покупця, визнання незаконними дій нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою (яку пізніше було уточнено), в якій просив встановити факт, який має юридичне значення - факт зловживання ( ОСОБА_4 своїм правом як співвласника Ѕ частини у спільному нерухомому майні - домоволодінні АДРЕСА_1 та ухилення ( ОСОБА_4 від отримання ОСОБА_1 , відповіді на її повідомлення від 11.02.2020 року про намір продати належну їй Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 за 250 000 грн. як особи, яка має переважне право на купівлю; перевести на ОСОБА_1 , права та обов`язки покупця за договором купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 23.03.2020 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анасімовим В.Е.; визнати незаконними дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Анасімова Вячеслава Едурдовича щодо посвідчення договору купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 23.03.2020 року, як договору який не відповідає вимогам діючого законодавства; стягнути з Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімова Вячеслава Едуардовича на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 23.03.2020 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анасімовим В.Е. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_4 в рівних частках по Ѕ. Між співвласниками склалися неприязні стосунки і це унеможливлює спільне користуватися домоволодінням. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року позові ( ОСОБА_4 про поділ домоволодіння в натурі (справа № 204/4555/15- ц) було відмовлено. Враховуючи, що в позивача іншого житла не має, він неодноразово пропонував ОСОБА_4 , в тому числі в судових засіданнях при розгляді позову про поділ будинку в натурі, сплатити за її частку грошову компенсацію в розмірі ринкової вартості належної їй частки. Але, ОСОБА_4 , керуючись своєю особистою неприязню, відмовляла йому в укладенні будь-якого правочину для вирішення даного спірного питання. 11.02.2020 року позивачем через поштовий зв`язок, було отримано повідомлення ОСОБА_4 про намір продати свою частку в нашому спільному домоволодінні і позивачеві, як співвласнику, який має переважне право купівлі, було запропоновано купити належну ОСОБА_4 частину домоволодіння за 250 000 грн. Інших істотних умов правочину не вказувалося. Підпис ОСОБА_4 посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. Зворотна адреса відповідача в повідомлені вказана за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , де розташований спірний будинок, але ОСОБА_4 по факту там не проживає. Пропонувалось направити моє письмове повідомлення приватному нотаріусу Анісімову В.Е., який не мав довіреності приймати документи від імені ОСОБА_4 та повноважень представляти інтереси ОСОБА_4 перед фізичними та юридичними особами. Тому така вимога ОСОБА_4 не ґрунтувалася на законі. 20.02.20 року позивач звернувся до адвоката за правовою допомогою щодо даного питання та оформлення письмової відповіді на заяву ОСОБА_4 . Адвокатом ОСОБА_9 була підготовлена письмова відповідь щодо згоди позивача на покупку і укладення правочину. Але, направити свою письмову згоду позивач не знав куди, так як ОСОБА_4 ухиляючись від отримання відповіді, адресу свого фактичного місця проживання скривала. Пропозиція, щодо направлення його письмової згоди-відповіді на письмову заяву ОСОБА_4 приватному нотаріусу для передачі документа іншій особі не передбачена законодавством. ОСОБА_4 через своє волевиявлення вибрала форму для направлення позивачеві свого повідомлення. Але, ОСОБА_4 , в змісті свого повідомлення, зобов`язала позивача дати відповідь на її повідомлення таким же способом: на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» через свого нотаріуса, який, як виявляється, є зацікавленою особою та діє в порушення діючого законодавства. Позивач не міг скористатися таким порядком передачі відповіді, так як він не міг повідомити нотаріусу адресу місця знаходження ОСОБА_4 , що суперечило вимогам до форми листа. Дане зобов`язання суперечило його праву на волевиявлення вибору форми повідомлення. Порушуючи вказані норми ОСОБА_4 , 23.03.2020 року уклала договір купівлі- продажу своєї Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 з громадянином ОСОБА_5 . Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімовим В.Е. Ціна, за яку начебто було продано домоволодіння склала 382 000 грн., що на 132 000 грн. дорожче, ніж було вказано в адресованому мені повідомлені та дорожче, ніж визначена середня дійсна вартість домоволодіння. Як видно зі змісту договору купівлі-продажу Ѕ будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 23.03.2020 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімов В.Е., грубо порушуючи норми цивільного законодавства без внесення до змісту договору всіх істотних умов, в даному випадку номеру земельного кадастру, посвідчив даний правочин, чим порушив ряд норм Закону України «Про нотаріат». Просить суд визнати договір купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Анісімовим В.Е., як договору, який не містить всіх істотних умов, які передбачені діючим законодавством - недійсним, з підстав, зазначених ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Представником відповідача ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вищевказаного вказала, що належних та допустимих доказів, які б підтвердили дані твердження позивача щодо прохань позивача продати саме йому частину будинку, до суду не надано. Позивач стверджує, що отримавши 11.02.2020 року поштою повідомлення ОСОБА_4 щодо продажу Ѕ частини спільного будинку за суму, що дорівнювала 250000 грн. В повідомленні зазначався нотаріус, якому, ОСОБА_1 , як покупець, що має переважне право, повинен був повідомити у визначений строк про свої наміри щодо придбання частки ОСОБА_4 . Позивач зазначає на тому, що він звернувся до адвоката та підготував письмову відповідь ОСОБА_4 на пропозицію придбати частину домоволодіння. При цьому вказує, що оскільки зворотна адреса була зазначена саме спірний будинок, то він не відправив письмову відповідь ні ОСОБА_4 , ні нотаріусу Анісімову В.Е. , бо вважав, що нотаріус не має повноважень отримувати таку відповідь. Проте, із доданих до позову позивачем документів взагалі відсутнє підтвердження внесення на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, а саме 250000 грн., тобто тієї суми, яка пропонувалась ОСОБА_4 для продажу її частки спільного сумісного майна. Доводи позивача щодо того, що він не скористався пропозицією та не повідомив нотаріуса про своє бажання лише підтверджують той факт, що дійсного бажання укласти договір з ОСОБА_4 наразі у позивача не було. Як немає його і зараз, бо на депозит суду кошти так і не надійшли, що підтверджує відсутність квитанції про зарахування коштів на депозит суду, як того вимагає ч. 4 ст. 362 ЦК України. Відносно того, що позивач просить визнати недійсним договір купівлі - продажу Ѕ частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 23.03.2020 року та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Анісімовим Вячеславом Едуардовичем на підставі того, що зміст правочину суперечить закону та інтересам держави та суспільства у відповідності до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки земельна ділянка, на якій розташовано домоволодіння, має кадастровий номер, а в оскаржуваному договорі не зазначено про те, що до нового власника переходить право власності на весь об`єкт, тобто і на земельну ділянку. З цим доводом позивача відповідач категорично не згоден, оскільки земельна ділянка не приватизована і не була у власності ОСОБА_4 , а наявність кадастрового номеру лише свідчить про внесення відомостей до земельного кадастру про власника чи користувача земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в відзиві на позовну заяву.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позов не надала.

Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімов В.Е. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2017 року у справі № 204/4555/15 встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2014 року визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 43,0 кв.м., загальною площею 95,5 кв.м., та господарчих будівель і споруд: 1-5 - огорожа, І - замощення. Інша Ѕ частина домоволодіння АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_4 . Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 5216/5217-16 по цивільній справі № 2/204/117/16 від 23.02.2017 року, враховуючи незадовільний стан конструкцій житлового будинку, наявність в будинку пошкоджень, які виникли в результаті пожежі, його планування, вимоги нормативної літератури, що пред`являються до окремих ізольованих квартир, при облаштування ще однієї кімнати площею не менше 15 м.кв., шляхом демонтажу, перенесення несучої стіни, облаштуванні нового входу в будинку, нових дверних прорізів, тощо, неможливо забезпечення міцності, стійкості будинку в цілому. Будівельні роботи з переобладнання будинку можуть негативно вплинути на технічний стан будівлі в цілому. Враховуючи вище викладене, розподіл житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_1 технічно неможливо. У зв`язку з неможливістю розподілу житлового будинку, розділити спірне домоволодіння в натурі, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників: ОСОБА_4 Ѕ часину та ОСОБА_1 Ѕ частину, неможливо (а.с. 20).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні встановлено, що 04 лютого 2020 року ОСОБА_4 надала заяву приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Анісімову В.Е., в якій просила передати ОСОБА_1 заяву наступного змісту: громадянин ОСОБА_1 , ставлю до Вашого відома, що я продаю належну мені на праві приватної власності Ѕ частину домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 за 250000 грн. 00 коп. Згідно зі ст. 362 Цивільного кодексу України ви маєте право привілеєвої купівлі належної мені частини домоволодіння, як учасник спільної часткової власності, тому прошу Вас не пізніше одного місяця з дня вручення Вам цієї заяви повідомити приватного нотаріуса Анісімова В.Е. ( АДРЕСА_2 , т. НОМЕР_1 ), про своє бажання чи відмову придбати зазначену частину домоволодіння за вказану суму. У разі неотримання від Вас відповіді після закінчення вказаного строку належна мені частина домоволодіння буде продана іншій особі (а.с. 21).

20 лютого 2020 року було складено повідомлення, в якому він повідомляє про свою згоду на придбання у ОСОБА_4 належної Ѕ частини домоволодіння та укладення відповідного договору купівлі-продажу з дотриманням всіх істотних умов щодо такого роду правочинів (а.с. 22).

Втім, дану заяву не було направлено ОСОБА_4 , оскільки адреса її фактичного місця проживання невідома позивачеві, а пропозиція, щодо направлення його письмової згоди-відповіді на письмову заяву ОСОБА_4 приватному нотаріусу для передачі документа іншій особі не передбачена законодавством.

Вищевказані обставини було підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_9 .

Крім цього, в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що тривалий час знають позивача, оскільки є його сусідами. Повідомили, що позивач тривалий час не проживав в своєму будинку, оскільки в даному будинку проживали невідомі особи. Крім цього, вказали, що позивач дуже переживав через дану ситуацію, а його дружина перебувала в лікарні. Також додали, що зі слів позивача відомо, що у нього зникла частина речей з будинку.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки вони не повідомили інформації, яка б стосувалась саме предмету спору, а саме: укладання договору купівлі-продажу Ѕ частини спірного домоволодіння, ухилення ОСОБА_4 від отримання відповіді позивача або ж дій нотаріуса.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Судом встановлено вище, що ОСОБА_4 виконала свій обов`язок передбачений ст. 362 ЦК України, повідомивши ОСОБА_1 про намір продати її частину домоволодіння.

Відповідно до п. 17 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: передають заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам.

Главою 20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 встановлено:

?Нотаріус передає заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам на підставі усного звернення заінтересованих осіб.

?Нотаріус передає заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам, якщо вони не суперечать закону і не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини.

?Заяви подаються нотаріусу належним чином оформлені і не менше ніж у двох примірниках, один з яких пересилається поштою зі зворотним повідомленням або особисто передається адресатам під розписку.

?Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів.

?У випадку, передбаченому підпунктом 3.2 цього пункту, другий примірник заяви повертається особі, що її подала.

?Витрати, пов`язані з поштовою пересилкою заяви чи з використанням інших технічних засобів, оплачуються заявником.

?На прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви.

?У свідоцтві викладається зміст одержаної на заяву відповіді або зазначається, що відповідь у встановлений у заяві строк не надійшла.

Таким чином, вищенаведеним спростовуються твердження позивача про неможливість передачі відповіді через відповідного приватного нотаріуса. Більш того, ОСОБА_4 в своїй заяві вказала про спосіб передачі відповіді на її заяву.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, втім, ним не надано жодного належного та допустимого доказу про намагання передати ОСОБА_4 своє повідомлення про згоду придбання Ѕ частини домоволодіння.

Отже, позивачка на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072).

Відтак, позовні вимоги стосовно встановлення факту зловживання ОСОБА_4 своїм правом як співвласника Ѕ частини у спільному нерухомому майні - домоволодінні АДРЕСА_1 та ухилення ОСОБА_4 від отримання ОСОБА_1 , відповіді на її повідомлення від 11.02.2020 року про намір продати належну їй Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 за 250 000 грн. як особи, яка має переважне право на купівлю, визнання незаконними дій приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Анасімова Вячеслава Едурдовича щодо посвідчення договору купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 23.03.2020 року, як договору який не відповідає вимогам діючого законодавства та стягнення з Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Анісімова Вячеслава Едуардовича на користь позивача моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. не підлягають задоволенню оскільки Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Анісімова В.Е. діяв відповідно до чинного законодавства України.

Стосовно переведення на ОСОБА_1 прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Відповідно до п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 зазначено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі інших співвласників будь-який співвласник має право пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця протягом одного року від дня, коли він довідався або міг довідатися про вчинення правочину (частина четверта статті 362 ЦК). Позов, пред`явлений із пропуском зазначеного строку, задоволенню не підлягає, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до винесення рішення у справі (частини третя і четверта статті 267 ЦК). Водночас за заявою позивача відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК цей строк може бути поновлений, якщо його пропущено з поважних причин. Під час розгляду позову про переведення на підставі статті 362 ЦК прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу, укладеним з порушенням переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, суду слід виходити з дійсної вартості частки на час розгляду справи. Невнесення одночасно з пред`явленням позову на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, є підставою для відмови в позові. У разі порушення переважного права купівлі частки в праві спільної часткової власності рішення суду, яким задоволено позов співвласника нерухомого майна про переведення на нього прав та обов`язків покупця, є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вирішуючи такі спори, суд не має права задовольняти позови про визнання правочину недійсним, якщо його метою є переведення на позивача (співвласника майна) прав та обов`язків покупця, оскільки цивільним законодавством передбачено інші наслідки порушення положення частини четвертої статті 362 ЦК.

Під час звернення до суду з даним позовом позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду грошової суми, яку за договором повинен сплатити покупець, як і під час всього розгляду даної справи, а відтак вимога стосовно переведення на ОСОБА_1 , прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 23.03.2020 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Анасімовим В.Е. не підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 23.03.2020 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Анасімовим В.Е. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як на підставу для визнання недійсним договору позивач вказує на те, що до даного договору не було внесено одну з істотних умов договору, а саме: номер земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З договору купівлі-продажу від 23 березня 2020 року вбачається, що предметом даного договору є саме Ѕ часина домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Зі статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» вбачається, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно.

Таким чином, кадастровий номер земельної ділянки підтверджує, що земля є зареєстрована в спеціальному реєстрі - Державному земельному кадастрі, в якому міститься інформація про власника чи користувача землі, її цільове призначення та ін.

Таким чином, посилання позивача на те, що вказаний правочин суперечить загальним вимогам законодавства та інтересам держави не підтверджено та не обґрунтовано жодним чином, біль того, земельна ділянка взагалі не виступає предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу, а відтак дана вимога позивача не підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовної заяви в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про Державний земельний кадастр», ст.ст. 11, 13, 13, 203, 215, 362, 628 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Анісімова Вячеслава Едуардовича, про встановлення факту ухилення від отримання письмового повідомлення, переведення прав та обов`язків покупця, визнання незаконними дій нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Анісімов Вячеслав Едуардович, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Самсонова