печерський районний суд міста києва
Справа № 345/4670/18-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2021 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Єряшевій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про визнання кредитором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та просив визнати його новим кредитором у Генеральній угоді № 010/14-20/631, укладеній 12 липня 2006 року між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в рамках якої між ними 12 липня 2006 року укладено кредитний договір № 014/14-20/631-1 та 19 серпня 2008 року кредитний договір № 014/14-10/427G010/14-20/631.

Також, 14 липня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між банком та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки № 010/14-20/631, посвідченим приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., реєстровий № 1277, за яким в іпотеку Банку було передано нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому, що знаходяться у АДРЕСА_1 .

Невиконання ОСОБА_2 кредитних зобов`язань спричинило звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами, у тому числі шляхом звернення стягнення за предмет іпотеки.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у відповідності до ст. 528 ЦК України він направив банку пропозицію від позивача й орендаря цього майна щодо вивільнення з-під іпотеки предмету іпотеки у зв`язку із небезпекою втратити право на це майно внаслідок звернення банком стягнення на нього за умови сплати позивачем як третьою особою на користь банку грошових коштів в сумі 750 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитними договорами.

На підтвердження досягнутих між банком та позивачем домовленостей, 18 лютого 2013 року банк направив позивачу лист № 140-13-2-00/16-74, де повідомив позивача, що після сплати останнім грошових коштів у сумі 750 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитними договорами у встановлені строки (до 18 лютого 2013 року - 500 000,00 грн., до 05 березня 2013 року - 250 000,00 грн.) банк гарантує вивільнення з-під іпотеки предмета іпотеки за Договором іпотеки.

Позивач прийняв пропозицію банку здійснивши перший платіж 18 березня 2013 року у розмірі 500 000,00 грн., що підтверджується самим позивачем у позові, чим приступив до виконання простроченого (невиконаного) зобов`язання ОСОБА_2 .

У подальшому задоволення вимог банку як кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_2 , позивач здійснював частинами, та, станом на 02 травня 2019 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитними договорами банк отримав від позивача грошові кошти у сумі 750 000,00 грн.

Проте, як зазначає позивач, всупереч письмовим домовленостям, відповідач після повного з ним розрахунку, 12 липня 2013 року повторно направив виконавчий лист № 2-64/2011, виданий 27 квітня 2011 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 2 903 153,52 грн. та судового збору в сумі 1 820,00 грн.

Ухвалою суду від 25 січня 2019 року прийнято до свого провадження дану цивільну справу, направлену за підсудністю з Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, а її розгляд призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

20 лютого 2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, 06 березня 2019 року від позивача відповідь на відзив та 11 березня 2019 року додаток до відповіді на відзив.

19 березня 2019 року до суду надійшла заява третьої особи, у якій останній позов підтримав та просив задовольнити.

24 квітня 2019 року до суду надійшла заява представника відповідача про часткове визнання позову в сумі 749 999,00 грн., а 06 травня 2019 року відповідь на неї.

Ухвалою суду від 24 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

30 липня 2019 року та 31 липня 2019 року і 20 жовтня 2020 року до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування правонаступництва відповідача, а 05 серпня 2019 року заперечення на неї від позивача.

28 січня 2020 року від ТОВ «ФК «Форінт» та 08 травня 2019 року від відповідача до суду надійшли заяви про застосування правонаступництва.

04 грудня 2020 року до суду надійшла заява позивача, у якій він позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

19 березня 2021 року до суду надійшла заява представника відповідача, у якій банк підтримав раніше подані ним заяви, а розгляд справи просив здійснювати за його відсутності.

Будучи належним чином повідомленими сторони та третя особа в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 липня 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Генеральну кредитну угоду № 010/14-20/631, в рамках якої того ж дня було укладено кредитний договір № 014/14-20/631-1 та кредитний договір № 014/14-10/4270010/14-20/631 від 19 серпня 2008 року.

14 липня 2006 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами між банком та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки № 010/14-20/631, посвідченим приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., реєстровий № 1277, за яким в іпотеку Банку було передано нерухоме майно: нежитлові будівлі та споруди майнового комплексу в цілому, що знаходяться у АДРЕСА_1 .

Невиконання ОСОБА_2 кредитних зобов`язань спричинило звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами, у тому числі шляхом звернення стягнення за предмет іпотеки.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2011 року у справі № 2-64/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість у розмірі 2 903 153,52 грн. та судовий збір в сумі 1 820,00 грн.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист № 2-64/2011, який пред`явлено до виконання Калуського МР ВДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області.

Разом з тим, у відповідності до ст. 528 ЦК України банк отримав пропозицію від позивача й орендаря цього майна щодо вивільнення з-під іпотеки предмету іпотеки у зв`язку із небезпекою втратити право на це майно внаслідок звернення банком стягнення на нього за умови сплати позивачем як третьою особою на користь банку грошових коштів в сумі 750 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитними договорами.

На підтвердження досягнутих між банком та позивачем домовленостей, 18 лютого 2013 року банк направив позивачу лист № 140-13-2-00/16-74, де повідомив позивача, що після сплати останнім грошових коштів у сумі 750 000,00 грн. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитними договорами у встановлені строки (до 18 лютого 2013 року - 500 000,00 грн., до 05 березня 2013 року - 250 000,00 грн.) банк гарантує вивільнення з-під іпотеки предмета іпотеки за Договором іпотеки (Том І а.с. 11).

Відповідно до ст. 642 ЦК України позивач прийняв пропозицію банку здійснивши перший платіж 18 березня 2013 року у розмірі 500 000,00 грн., що підтверджується самим позивачем у позові, чим приступив до виконання простроченого (невиконаного) зобов`язання ОСОБА_2 .

У подальшому задоволення вимог банку як кредитора за зобов`язаннями ОСОБА_2 , позивач здійснював частинами, та, станом на 02 травня 2019 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитними договорами банк отримав від позивача грошові кошти у сумі 750 000,00 грн., що підтверджується листом (Том І а.с. 69) та квитанціями (Том І а.с. 15, 62, 71, 195, Том ІІ а.с. 35).

У відповідності до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Положеннями ч. 2 ст. 528 ЦК України передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.

Відповідно до ч. 3 ст. 528 ЦК інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення ст.ст. 512-519 ЦК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення прав вимог за основним зобов`язанням.

У відповідності до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель або наступний іпотекодержатель може виконати основне зобов`язання за боржника з наслідками, аналогічними вищенаведеним, і попередній іпотекодержатель зобов`язаний прийняти таке виконання. Наступний іпотекодержатель, який сплачує повну суму основного зобов`язання попередньому іпотекодержателю, вважається особою, на користь якої здійснене відступлення прав попереднього іпотекодержателя за іпотечним договором.

Таким чином, оскільки зобов`язання за Кредитними договорами боржник ( ОСОБА_2 ) поклав на позивача ОСОБА_1 (шляхом попередніх домовленостей, наявного укладеного договору оренди, укладеного попереднього договору купівлі-продажу предмету іпотеки) банк як кредитор не вправі відмовитися від його прийняття, що підтверджується також заявою банку про часткове визнання позовних вимог.

Судом встановлено, що банк частково визнає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання його новим кредитором за Кредитними договорами, укладеними між банком та ОСОБА_2 в рамках Генеральної кредитної угоди № 010/14-20/631 від 12 липня 2006 року, в розмірі сплачених позивачем в рахунок часткового погашення заборгованості третьої особи грошових коштів в сумі 749 999,00 грн.

Разом із цим, в подальшому до суду від позивача надійшла квитанція (Том ІІ а.с. 19, 35), з якої вбачається, що ОСОБА_1 здійснив погашення заборгованості у розмірі 750 000,00 грн. за ОСОБА_2 .

Також, вбачається, що банк підтвердив свої зобов`язання щодо вивільнення предмета іпотеки за Договором іпотеки з-під іпотеки банку за умови сплати ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Кредитними договорами 750 000,00 грн.

Твердження представника відповідача, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Форінт», оскільки останнє 08 грудня 2016 року набуло право вимоги та замість АТ «Райффайзен Банк Аваль» стало кредитором третьої особи, суд відхиляє, оскільки позивачем не ставилось питання про заміну неналежного відповідача на належного відповідно до положень ст. 51 ЦПК України, а таке право надано лише позивачу. Зокрема, суд зауважує, що позивач щодо застосування правонаступництва в ході розгляду справи заперечував.

Враховуючи вищевикладене, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання ОСОБА_1 новим кредитором у Генеральній угоді № 010/14-20/631, укладеній 12 липня 2016 року між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в рамках якої між ними 12 липня 2006 року укладено кредитний договір № 014/14-20/631-1 та 19 серпня 2008 року кредитний договір № 014/14-10/427G010/14-20/631.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про визнання кредитором - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 новим кредитором у Генеральній угоді № 010/14-20/631, укладеній 12 липня 2006 року між ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» в рамках якої між ними 12 липня 2006 року укладено кредитний договір № 014/14-20/631-1 та 19 серпня 2008 року кредитний договір № 014/14-10/427G010/14-20/631.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 705,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2021 року.

Суддя В. А. Писанець