Справа № 183/4385/19
№ 2/183/327/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння грошових коштів спадкодавця,-

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Ульяненка А.А. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила витребувати із незаконного володіння відповідача належні позивачеві, як спадкоємцеві ОСОБА_5 , грошових коштів у розмірі 40000 (сорок тисяч) доларів США.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , який на момент смерті проживав в АДРЕСА_1 . Після смерті батька у будинку залишилися грошові кошти в іноземній валюті та гривні. Про наявність коштів у будинку батька було відомо ОСОБА_4 , яка на період відсутності батька, приглядала за домоволодінням та мала доступ до будинку.

Дізнавшись про смерть ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_1 , забрала собі усі належні йому кошти у гривнях та доларах США, а 30.12.2017 року ОСОБА_2 власноручно написала розписку про те, що вона взяла на зберігання кошти ОСОБА_5 у сумі 40000 доларів США.

Після цього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю зі ОСОБА_5 , визнання права власності на Ѕ частину особистого майна спадкодавця. Між тим у задоволенні позову Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було відмовлено, рішення суду першої інстанції 22.05.2019 року залишене без змін відповідною постановою Дніпровського апеляційного суду.

19.06.2019 року позивач у встановленому законом порядку отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , вважає, що взяті ОСОБА_2 кошти відносяться до спадкового майна, підлягають витребуванню з чужого незаконного володіння, з підстав, визначених у ст.ст.1212, 1213 ЦК України.

Ухвалою суду від 05 серпня 2019 року відкрите загальне позовне провадження по справі (а.с. 25-26)

За результатами підготовчого судового засідання призначено розгляд справи по суті відповідною ухвалою від 29 вересня 2020 року (а.с. 64-65).

В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Ульяненко А.А. позов підтримали. Позивач надала детальні пояснення про те, що ОСОБА_2 у період тимчасової відсутності її батька ОСОБА_5 , який був головою фермерського господарства, та у якого вона працювала бухгалтером, мала доступ до помешкання батька, розташованого в АДРЕСА_1 . Позивачеві достеменно було відомо, що на момент смерті батька у ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього в будинку у спеціальному місці зберігалося 100000 доларів США. Ці кошти він їй особисто показував та показував, де вони зберігаються. Дізнавшись про смерть ОСОБА_5 , ОСОБА_2 заволоділа цими коштами, потім 60000 доларів повернула добровільно, а 40000 доларів пообіцяла повернути після того, як на її ім`я буде оформлена квартира по АДРЕСА_2 , яку ОСОБА_5 успадкував після смерті своєї матері. Спочатку між ними дійсно існувала така домовленість щодо переоформлення квартири, однак ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом і взагалі хотіла визнати за собою право власності на Ѕ частину особистого майна ОСОБА_5 . Не отримавши позитивного результату, не довівши, що ОСОБА_2 не являється спадкоємицею майна ОСОБА_5 , остання відмовилася повертати взяв кошти, тому позивач наполягає на їх витребуванні з чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала, надавши пояснення про те, що вона проживала однією сім`єю зі ОСОБА_5 , у них був спільний сімейний бюджет, їх спільні кошти дійсно зберігалися в будинку по АДРЕСА_1 , де вона також проживала, а не доглядала за будинком. Саме обставини спільного проживання вона доводила в судовому порядку. ОСОБА_5 , перебуваючи у лікарні у тяжкому стані, сам попросив її забрати кошти з будинку та наполягав на тому, щоб 40000 доларів США вона залишила собі на утримання та подальше життя, оскільки він розумів, що його дочка не залишить їй жодної копійки та не визнає її право на жодне майно. Один одному вони написали розписки, у відповідності до яких 60000 доларів США отримала ОСОБА_1 від ОСОБА_2 , а 40000 доларів США вона зберігала до того, як ОСОБА_1 отримає спадщину та подарує їй квартиру по АДРЕСА_2 .

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, дійшов до такого висновку.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2018 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 , у якому вона просила встановити факт проживання однією сім`єю зі ОСОБА_5 , відмовлено у визнанні майна сіпльною сумісною власністю, визнанні права власності на Ѕ частину:

- земельної ділянки, площею 0,5 га, кадастровий номер :02:102:1025, цільове призначення - під господарськими будівлями і спорудами, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, Знаменівська сільська рада;

- житлового будинку з будівлями та спорудами, розташованими в АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки, загальною площею 0,35 га, кадастровий номер :03:003:0212, що розташована АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :03:003:0211, що розташована АДРЕСА_1 ;

- гаражу, загальною площею 22,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_6 ;

- легкового автомобіля, універсал класу В, номер державного знаку НОМЕР_2 , марки HYUNDAI, модель SANTAFE, код НОМЕР_3 (а.с. 11-21).

Ухвалюючи таке рішення, суд дійшов до переконання, що на момент смерті ОСОБА_5 проживав, як чоловік та дружина із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, одна сам по собі факт такого проживання не створював для позивача жодних правових наслідків для спадкування визначеної позивачем у позові спадщини.

Будь-які грошові кошти, їх походження або їх віднесення до спадкової маси не були предметом дослідження зазначеного вище судового рішення.

Суду надані дві розписки, датовані 30 грудня 2017 року, у відповідності до яких:

-ОСОБА_2 прийняла на зберігання грошові кошти ОСОБА_5 у сумі 40000 доларів США, ОСОБА_2 зобовяалася повернути зазначені кошти ОСОБА_1 після отримання від неї дарування на квартиру в АДРЕСА_3 (а.с. 9);

-ОСОБА_1 прийняла від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 60000 доларів США, залишені ОСОБА_5 , а також ОСОБА_1 залишила на зберігання у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 40000 доларів США до прийняття спадщини та оформлення дарування на квартиру в АДРЕСА_3 (а.с. 43)

Таким чином, обидві розписки містять зобов`язання щодо зберігання ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 40000 доларів США до настання моменту - прийняття спадщини ОСОБА_1 на квартиру, розташовану в АДРЕСА_3 та дарування її на ім`я ОСОБА_2 .

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 являється спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 , даних про отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину суду не подано.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилалася на вимоги ст.ст. 1212, 1213 ЦК України та просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 40000 доларів США.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина 3 ст. 1212 ЦК України).

У відповідності до вимог ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на наступне.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений раніше у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз поданих доказів, відповідач ОСОБА_4 набула майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання до передачі їй у майбутньому квартири.

Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суди приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, суду не доведено, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

А якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Подані у своїй сукупності докази, не дають суду достатніх даних для застосування до правовідносин, що виникли між сторонами, положень ст. 1212 ЦК України.

Суду не доведено наявність сукупності всіх трьох умов, за яких у відповідача ОСОБА_2 виникло зобов`язання з безпідставного набуття чи збереження майна. Сама по собі поведінка спадкоємиці майна ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , яка передала на зберігання кошти ОСОБА_2 та мала намір їх повернути після відчуження на її ім`я певного спадкового майна, у сукупності з подіями, встановленим рішенням суду щодо факту проживання однієї сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, ОСОБА_5 з ОСОБА_2 , з урахуванням наявності безперешкодного доступу ОСОБА_2 до грошових коштів, розмір яких не можливо визначити, як і не можливо беззаперечно віднести до спадкової маси, не утворюють правову підставу ст. 1212 ЦК України, на застосуванні якої наполягала позивач.

За таких обставин, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння грошових коштів спадкодавця.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.