ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2900/21 Справа № 181/534/20 Суддя у 1-й інстанції - Юр`єв О. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення грошової суми, сплаченої за не надані послуги/товар, відшкодування збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом з позовом до ОСОБА_1 про повернення грошової суми, сплаченої за не надані послуги/товар, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , як засновник та директор туристичної агенції «Султан Тур», запропонував за вигідною акційною ціною раннє бронювання туристичного продукту. Позивач сплатила відповідачу у повному обсязі кошти в сумі 19960,00 грн. за туристичні послуги, які 23 грудня 2015 року було перераховано на картковий рахунок, який телефоном було повідомлено відповідачем, чим виконав свої зобов`язання з оплати вартості товару. Однак ОСОБА_1 , у порушення умов угоди, не надано ОСОБА_3 туристичної путівки, при цьому відповідач уникає зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідає, офіс туристичного агентства закрито. З цього приводу позивач неодноразово на власному авто їздила до м.Дніпро для звернення до правоохоронних органів, спілкувалася з друзями відповідача, його батьками, партнерами по бізнесу. Втім не вдалось з`ясувати про перерахунок коштів за путівку, тому ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти за туристичну путівку в сумі 19960,00 грн., 1500,00 грн. завданих збитків на поїздки до м.Дніпро та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 19960 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач дотримався вимог договору щодо сплати коштів в рахунок надання послуг, що підтверджується дослідженим дублікатом чека. Однак відповідач, у порушення домовленості послуг не надав ОСОБА_3 . Як наслідок останньою понесені збитки на суму 19960,00 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується моральної шкоди, то позивач не довів належними та допустимими доказами те, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями ОСОБА_1 , не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому суд відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що згідно дублікату чека датою приймання платежу ОСОБА_3 в сумі 19960,00 гривень є 23 грудня 2015 року, номер квитанції: BASS НОМЕР_1 . Найменування рахунку одержувача: ОСОБА_1 , призначення: ТСО, поповнення картки/рахунку НОМЕР_2 . Результат: вдало.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року підтверджується повернення серед інших ОСОБА_3 позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином у зв`язку з пропуском строку на її давання, оскільки її подано після початку судового розгляду справи по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Згідно письмового повідомлення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська №18144/20 від 22 червня 2020 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 повідомлено про перебування кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України на стадії судового розгляду. Позовні заяви останніх повернуто у зв`язку з пропуском строку подання цивільного позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивач дотримався вимог договору щодо сплати коштів в рахунок надання послуг, що підтверджується дослідженим дублікатом чека. Однак відповідач, у порушення домовленості послуг не надав ОСОБА_3 . Як наслідок останньою понесені збитки на суму 19960,00 гривень, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується моральної шкоди, то позивач не довів належними та допустимими доказами те, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями ОСОБА_1 , не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, а тому суд відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що неналежне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлене договором або законом.

Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право, зокрема, вимагати відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів того, що вона замовила саме туристичні послуги, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в матеріалах справи наявний дублікат чека приймання платежу ОСОБА_3 в сумі 19960 грн. від 23 грудня 2015 року, одержувач платежу ОСОБА_1 та відомостями які містяться в обвинувальному акті.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач у 2018 році зверталась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, однак його було повернуто ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском строку подання цивільного позову, про що було повідомлено останню листом датованим 22 червня 2020 року.

З даним позовом ОСОБА_3 звернулась 26 червня 2020 року, оскільки ОСОБА_3 , здійснивши дії щодо подання цивільного позову у кримінальному провадженні № 0000620 відносно ОСОБА_1 , перервала строк позовної давності по вказаних вимогах, то даний позов подано в межах строку позовної давності.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2021 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко