Справа № 303/1396/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря: Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сідун Владислава Мирославовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 жовтня 2019 року, головуюча суддя Курах Л.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом, 3 % річних та витрат від інфляційних процесів,

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2019 року представник АТ «Універсал Банк» - Гук Є.М. звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість у вигляді: інфляційних витрат за час прострочення в сумі 88 086,72 гривень; 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 19 819,51 гривень; заборгованість по нарахованим відсоткам за кредитним договором № 06/15К-07 від 17.01.2007 року в розмірі 14 893,84 доларів США;судовий збір у розмірі 7648,30 гривень.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «УніверсалБанк» заборгованість у вигляді інфляційних втрат за час прострочення в сумі 60 374,27 (шістдесят тисяч триста сімдесят чотири гривень 27 коп.) грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «УніверсалБанк» заборгованість по нарахованих відсотках в розмірі 8 617,15 (вісім тисяч шістсот сімнадцять доларів США 15 центів ) доларів США.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Сідун В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Універсал Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник АТ «УніверсалБанк» надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 17.01.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 06/15К-07, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 27 880,00 доларів США зі сплатою 13,7% річних за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи - позивач АТ «Універсал Банк», у зв`язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.12.2014 року, справа № 303/6390/14-ц, з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором № 06/15К-07 в розмірі 220 269,95 гривень та судовий збір у розмірі 2 202,70 гривень, яке в подальшому рішенням від 15.07.2015 року Апеляційним судом Закарпатської області скасовано рішення Мукачівського міськрайонного суду № 303/6390/14-ц в частині відмови в задоволенні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки і прийнято нове рішення в цій частині, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 06/15К-07 від 17.01.2007 року в розмірі 220 269,95 гривень, звернуто стягнення на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з прилюдних торгів, з початковою ціною предмету іпотеки в розмірі 176 000, 00 гривень

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду та рішення Апеляційного суду Закарпатської області у справі №303/6390/14-ц є преюдиціальним для вирішення спору в даній справі, а тому суд вважає, що обставини укладання договору, надання кредитних коштів та неповернення їх відповідачами за укладеним між сторонами кредитним договором не підлягають доказуванню у справі, котра розглядається.

Оскільки вказані рішення судів не виконано і заборгованість не погашено, у зв`язку з чим АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з даним позовом, в якому за період з серпня 2014 року по січень 2019 рік здійснив нарахування:

відсотків за неправомірне користування кредитом з серпня 2014 року по січень 2019 рік в сумі 14893,84 дол. США;

3% річних за несвоєчасне повернення суми боргу в сумі 220216,79 грн. на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 19819,51 грн.;

Інфляційних втрат за несвоєчасне повернення суми боргу в сумі 220216,79 грн. на підставі ст. 625 ЦК України з лютого 2016 року по січень 2019 рік в сумі 88086,72 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнення відсотків за неправомірне користування кредитом, передбачені п. 5.1 додаткової угоди №1 від 10.04.2009 року в сумі 14893,84 дол. США є обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно до п.5.1 додаткової угоди №1 від 10.04.2009 року до Договору кредиту №06/15К-07 від 17.01.07року сторони погодили, що відповідно до чинного законодавства України, протягом строку дії цього договору може бути змінено розмір процентної ставки за кредитом в сторону її збільшення/зменшення у разі настання події, не залежної від волі сторін Договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів Банку, та/або у разі зміни інших ринкових умов, та/або у разі порушення Позичальником умов цього Договору та/або договорів забезпечення, зокрема, але не виключно у разі:

П.5.1.5 невиконання з будь-яких причин позичальником /поручителем/ заставодовцем будь-яких умов цього договору та/або договору, що забезпечує виконання зобов`язань позичальника за цим договором в тому числі несвоєчасне страхування майна/життя позичальника на період дії цього договору, якщо умовами цього договору та/або договорами забезпечення передбачено таке страхування, та/або у разі погіршення фінансового стану позичальнику, та /або у разі виникнення обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальникові кредит своєчасно не буде повернутий.

У постанові від 28.03.2018 Великої Палати Верховного суду у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзац 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи строк кредитування встановлений сторонами у п. 1.1 кредитного договору №06/15К-07, згідно умов якого датою остаточного повернення всіх отриманих в межах кредиту сум кредиту є 16 січня 2017 року. Згідно додаткової угоди №2 від 10.04.2009 року до Договору кредиту №06/15К-07 від 17.01.07 року кінцевий строк дії договору та дата погашення визначено 01.02.2017 року.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року стягнуто борг станом на 19 серпня 2014 року. Тобто позивачем змінено строк виконання зобов`язання.

Банком заявлена вимога про стягнення відсотків саме за неправомірне користування кредитними коштами, що передбачено додатковою угодою.

Разом з тим, у постанові від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Отже, суд прийшов до вірного висновку, що Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 5.1, 5.1.5 додаткової угоди №1 від 10.04.2009 року до Договору кредиту №06/15К-07 від 17.01.07 року в сумі 14893,84 дол.США, у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Такий висновок визначений і в постанові Верховного суду від 05.03.2019 у справі №5017/1987/2012.

Суд враховує висновки щодо застосування норм права, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 та в постанові Верховного суду від 05.03.2019 у справі №5017/1987/2012.

Отже, у Банка наявне право на стягнення з позичальника відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих в сумі 14893,84 дол.США , оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 19 819,51 грн., нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку щодо наявності у Банку права на стягнення з позичальника відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих за ставкою 15,25%, які визнано судом розміром процентів за неправомірне користування кредитом, що охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України, в Банку відсутнє право на стягнення ще додаткових 3% річних за неправомірне користування кредитними коштами (тілом кредиту) на підставі цієї ж статті, оскільки такі вимоги є подвійним стягненням за одне й те саме порушення.

Отже, у задоволенні позовних вимог Банку в частині стягнення 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 19 819,51 грн ., нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України суд першої інстанції правомірно відмовив.

Щодо позовних вимог Банку про стягнення інфляційних втрат за час прострочення повернення заборгованості кредиту в сумі 220 216,79 грн. на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 88086,72 грн. підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 06/15К-07 в розмірі 220 269,95 гривень та судовий збір у розмірі 2 202,70 гривень за договором позики і це рішення не виконано.

Також, з огляду на викладене суд дійшов до висновку, що Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 5.1, 5.1.5 додаткової угоди №1 від 10.04.2009 року до Договору кредиту №06/15К-07 від 17.01.07 року, у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 21 липня 2020 року.

Головуючий

Судді