Справа № 202/1532/21
Провадження № 2-др/202/19/21
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю: секретаря судового засідання Ситника С.О.,

представника позивача адвоката Хранюка А.Р.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Кошового В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро заяву представника відповідача адвоката Кошового В.К. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №202/1532/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 202/1532/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

29 червня 2021 року, за результатом розгляду даної справи ухвалено рішення, яким позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишено без розгляду.

09 липня 2021 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кошового В.К., відповідно до якої адвокат зазначив, що під час розгляду справи № 202/1532/21, відповідачем було заявлено, що орієнтована сума судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складає 8000 грн. Це витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Копії Договору про надання правничої допомоги від 14 травня 2021 травня, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 002407 від 22 жовтня 2019 року, оригінал ордеру від 14 травня 2021 року додавалися до відзиву на позов. Докази щодо оплати вартості наданих послуг, Акт та Звіт про їх виконання були надані суду разом з відповідною заявою про надання доказів у справі. Проте, виносячи ухвалу про залишення позову без розгляду, у даній справі, Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, у відповідності до вимог ч.ч. 5,6 ст. 142 ЦПК України, не вирішив питання судових витрат, а саме витрат на правову (правничу) допомогу, які відповідач фактично поніс під час розгляду справи.

З огляду на викладене, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Кошовий В.К. просить суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати, а саме покласти на позивача ОСОБА_2 судові витрати відповідача у зв`язку з розглядом справи витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 8000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Хранюк А.Р. заперечував проти задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кошового В.К..

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кошовий В.К. просили суд задовольнити заяву в повному обсязі.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши заяву та матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто, за змістом вказаної норми, суд може вирішити питання про компенсацію витрат відповідача пов`язаних із розглядом справи, у разі залишення позову без розгляду за умови, якщо відповідач таку вимогу заявив і навів доводи щодо необґрунтованих дій позивача, які спричинили такі витрати.

Необхідність понесення витрат має бути у причинному зв`язку із необґрунтованими діями позивача, внаслідок яких вони настали.

При цьому, залишення заяви без розгляду це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення, яким надавалася б оцінка обґрунтованості заявлених позовних вимог, слушності доводів позивача. Залишення заяви без розгляду не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору.

Крім цього, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, на доступ до правосуддя і не залежить від обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц.

У своїй заяві представник відповідача взагалі не послався та не надав суду доказів на підтвердження того, що дії позивача були недобросовісними і позивач мав протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, що певні дії саме позивача, були умисні та який ступінь вини останнього.

Отже, заява, всупереч вимогам ч. 5 ст. 142 ЦПК України, взагалі не містить доводів і доказів необґрунтованості будь-яких дій позивача. При цьому, залишення позовної заяви без розгляду також не може свідчити про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

А згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На необхідність зазначення саме заявником того, в чому саме полягають необґрунтовані дії позивача, Верховний Суд звертає увагу також у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 686/7675/17.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу судів на те, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (п.40); саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п.44).

За таких обставин, оскільки заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання що розподілу судових витрат, не містить посилання на обставини щодо будь-яких необґрунтованих дій позивача, докази на їх підтвердження, як і обґрунтування щодо причинного зв`язку між необґрунтованими діями позивача та понесеними відповідачем витратами, суд вважає, що у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.10,12-13,133,137,142,246,260-261,270,354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача адвоката Кошового В.К. про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі №202/1532/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Повне судове рішення складено 20 липня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Мачуський