Справа № 638/7112/16-ц
Провадження № 2/638/657/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 01 листопада 2013 року відповідач під розписку отримав від позивача грошові кошти у розмірі 57330 грн. 00 коп. ( П`ятдесят сім тисяч триста тридцять гривень 00 копійок), що на момент написання розписки складало еквівалент 7000 (Сім тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 01 листопада 2014 року у розмірі, еквівалентному 9100,00 (дев`ять тисяч сто) доларів США.

Втім, Відповідач в зазначений строк гроші Позивачу не повернув та ухиляється від виконання свого зобов`язання.

У зв`язку з наведеним, Позивач просить суд позов задовольнити, стягнути з Відповідача грошові кошти визначені договором позики у розмірі 117845 грн. 00 коп. (сто сімнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 00 копійок); суму, на яку збільшився борг за позикою внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, у розмірі 62074 грн. 85 коп. (шістдесят дві тисячі сімдесят чотири гривні 85 копійок); три проценти річних від простроченої суми позики - у розмірі 5211 грн. 01 коп. (п`ять тисяч двісті одинадцять гривень 01 копійок); проценти від суми позики - у розмірі 24790 грн. 92 коп. (двадцять чотири тисячі сімсот дев`яносто гривень 92 копійки), а всього 209921 грн. 78 коп. (двісті дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна гривня 78 копійок). Судові витрати Позивач просить покласти на Відповідача.

20.04.2017 р. до суду надійшло клопотання Відповідача, в якому він просив оформити прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р.; на підставі п. 6 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, п. 4 ч. 1 ст. 203 ЦПК України, провадження по справі зупинити до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення.

В обґрунтування клопотання Відповідач вказав, що з 15.06.2015 р. він постійно мешкає за межами України, в США, та є резидентом США. В зв`язку з цим він не мав можливості ознайомитися зі змістом позову, а також іншими матеріалами справи, якими Позивач доводить свої позовні вимоги; жодного документу йому для ознайомлення надіслано не було.

Необхідність зупинення провадження по справі відповідач обґрунтовує, посилаючись на ст.ст.201, 203 ЦПК України.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання відповідача; просив надати доручення компетентним органам США допитати ОСОБА_2 в якості відповідача і з`ясувати, чи визнає він позовні вимоги, якщо не визнає, обґрунтувати свою позицію.

11.07.2017 р. суд, керуючись ст.ст. 201, 203, 415 ЦПК України, Гаазькою Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 р., Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, задовольнив вищезазначене клопотання, оскільки вчинення зазначених процесуальних дій сприятиме об`єктивному вирішенню спору по суті.

В порядку судового доручення суд направив компетентному суду або іншому компетентному органу Сполучених Штатів Америки прохання про вручення Відповідачу, який зазначив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , копію позовної заяви з додатками, копій інших процесуальних документів.

Окрім того, доручив компетентному суду або іншому компетентному органу Сполучених Штатів Америки допитати в якості відповідача ОСОБА_2 , який з його слів мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , і відібрати у нього пояснення, які надіслати на адресу суду.

Провадження по справі було зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення.

21.07.2017 р. від представника Відповідача, адвоката Муратова С.А. надійшла Заява про надання можливості для ознайомлення із матеріалами даної справи. 24.07.2017 р. представнику Відповідача була надана така можливість.

27.11.2017 р. від компетентного органу Сполучених Штатів Америки (ABC Legal Services) надійшов документ, що за адресою, яку зазначив Відповідач, як місце свого проживання, а саме 2501 АДРЕСА_2 на час візиту уповноваженої особи, 12.10.2017 р., перебувала інша людина, яка відмовилася представитися, але повідомила, про те, що резидент, лисий білий чоловік, на вигляд віком приблизно 45-55 років, зростом 6'2''-6'6'' і вагою 180-200 фунтів, переїхав переїхав до ОСОБА_3 .

01.08.2018 р. Ухвалою суду провадження по справі було відновлено.

30.01.2019 р. суд ухвалив повторно направити в порядку судового доручення компетентному суду або іншому компетентному органу Сполучених Штатів Америки прохання про вручення Відповідачу на зазначену ним адресу копію позовної заяви з додатками, копій інших процесуальних документів.

Відповідно до розпорядження від 03 грудня 2020 року № 02-06/1201 вказана цивільна справа передана на розгляд судді Штих Т.В.

Ухвалою від 04 грудня 2020 року провадження по справі призначено до розгляду.

20 травня 2021 року міністерство юстиції України надіслало документи, складені в ході виконання на території США вказаного доручення.

Від компетентного органу Сполучених Штатів Америки (ABC Legal Services) надійшов документ, що 5.11.2019 року за адресою АДРЕСА_3 не вдалося вручити документи.

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату, місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно. Заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило.

Суд, дослідивши доводи позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, 01.11.2013 року Відповідач позичив у Позивача грошові кошти у розмірі 57330 грн. 00 коп. ( П`ятдесят сім тисяч триста тридцять гривень 00 копійок), що на момент написання розписки складало еквівалент 7000 (Сім тисяч) доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 01 листопада 2014 року у розмірі, еквівалентному 9100,00 (дев`ять тисяч сто) доларів США, що підтверджується оригіналом розписки, наявний у матеріалах справи.

В порушення вимог Договору позики, укладеного між Позивачем та Відповідачем 01.11.2014 р., Відповідач не повернув грошові кошти, отримані від Позивача, чим грубо порушив свої зобов`язання перед Позивачем за вказаним Договором позики та продовжує ухилятися від виконання своїх грошових зобов`язань і надалі, чим порушує майнові права Позивача.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем умов Договору, 11 квітня 2016 року Позивачем на адресу Відповідача була надіслана Вимога про повернення позики (копія Вимоги разом з копією Опису вкладення та копією Фіскального чеку містяться в матеріалах справи), у якій Позивач письмово висловив вимогу про негайне повернення вказаної вище суми позики, причому, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, як це передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України.

Однак, у встановлений строк грошові кошти повернуті не були.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-63 цс13 (постанова від 18 березня 2013 року), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.2 ст.524, ч.2 ст.533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В порушення умов Договору позики, ст. ст. 525, 530 ЦК України, Відповідач свої не виконав свої зобов`язання, тому, крім безумовної сплати суми боргу у вказаній вище сумі за прострочення повернення суми позики, Відповідач на підставі ст. 625 ЦК України повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до 4.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи положення ч.1 ст.1048 ЦК України, Позивач також має право на одержання від Відповідача процентів за користування грошовими коштами, наданими у позику, у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, Позивач має право вимагати всю надану за Договором позики суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, проценти за користування грошовими коштами, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач свої позовні вимоги не уточнював, тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції, процентів за користування грошовими коштами та трьох процентів річних від простроченої суми станом на час подання позовної заяви.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями ст.ст. Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, ч. 6 ст. 259, ст. 268, 351, 352, 355 ЦПК України, ст.ст. 545, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 08.08.2001 р., зареєстрованого в АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 06.07.1995 р., що мешкає в АДРЕСА_5 , в рахунок погашення зобов`язань за договором позики: позику у сумі 117845 грн. 00 коп. (сто сімнадцять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 00 копійок); суму, на яку збільшився борг за позикою внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, у розмірі 62074 грн. 85 коп. (шістдесят дві тисячі сімдесят чотири гривні 85 копійок); три проценти річних від простроченої суми позики - у розмірі 5211 грн. 01 коп. (п`ять тисяч двісті одинадцять гривень 01 копійок); проценти від суми позики - у розмірі 24790 грн. 92 коп. (двадцять чотири тисячі сімсот дев`яносто гривень 92 копійки), а всього 209921 грн. 78 коп. (двісті дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять одна гривня 78 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 08.08.2001 р., зареєстрованого в АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 06.07.1995 р., що мешкає в АДРЕСА_5 судові витрати у розмірі 2099 грн. 22 коп. (Дві тисячі дев`яносто дев`ять гривень 22 копійки).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано

Повний текст рішення виготовлено 19 липня 2021 року.

Суддя: Штих Т.В.