РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/13099/20

Провадження № 22-ц/4815/341/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року у складі судді Гордійчук І. О., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 18 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказував, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Страховик НАСК «Оранта» виплатив позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в сумі 49 259,81 грн. Проте, здійснене страховою компанією страхове відшкодування не покриває фактичний розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок ДТП. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 25 317,09 грн., яку зобов`язаний сплатити відповідач. Також вказує, що внаслідок ДТП він отримав ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим звертався до лікаря-невролога за медичною допомогою. Згідно консультативного висновку лікаря від 04.06.2020 року йому було встановлено діагноз: ЧМТ, струс головного мозку, після травматичний цервікобрахіалгія, ситуаційний невроз та рекомендована госпіталізація й лікування. Виконання рекомендацій лікаря потребували додаткових фінансових витрат та часу. Крім того, відсутність автомобіля створила йому незручності, оскільки змушений був добиратися до місця роботи іншим транспортом, що зумовило додаткові фінансові витрати та зміну звичайного ритму життя. Внаслідок ДТП перебував у постійному стресі, що призвело до душевних хвилювань. З моменту ДТП (червень 2020 року) відповідач жодного разу не намагався зв`язатися з позивачем, щоб в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду. Вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінив в розмірі 50 000 грн./ Із наведених підстав просив стягнути ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в сумі 25 317,09 грн., моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 16 944,00 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 1 000 грн. 00 коп. та 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальних збитків вмотивоване положеннями ст. 1194 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та обґрунтоване належними і достовірними доказами, що кошти, необхідні для відновлення порушеного права вже були сплачені відповідачу за рахунок страхової компанії, сам позивач погодився із виплаченою сумою в розмірі 49 259,81 грн, не оскаржував її у судовому порядку у відповідності зі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-првавової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому заявлена збільшена сума завданих матеріальних збитків є безпідставною.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення франшизи вмотивоване тим, що при виплаті позивачу страховою компанією страхового відшкодування його сума була визначена за вирахуванням встановленої у договорі страхування суми 1 000,00 грн., у зв`язку з чим вона підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди вмотивоване положеннями ст. 1167 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, та обґрунтоване тим, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача позивач зазнав моральних страждань, які виявилися у тому, що відсутність автомобіля створила йому незручності, додаткові фінансові витрати, зміну звичайного ритму життя. Судом враховано глибину, характер та тривалість душевних страждань позивача, принципи розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим оцінено моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленими з порушенням норм матеріального права, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що ним разом із подачею заяви про здійснення страхового відшкодування була пред`явлена сума матеріальних збитків в розмірі 73 985 грн. згідно рахунку № 158, який наявний в матеріалах справи. Квитанції № ПН125182С1 та № ПН125182С2 від 29.07.2020 року підтверджують сплату позивачем вартості ремонту автомобіля, згідно рахунку в сумі 73985 грн. та комісії за послуги банку згідно тарифів в сумі 591 грн. 90 коп. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 10.07.2020 року ПАТ «НАСК «Оранта» було виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 49259 грн. 81 коп. (франшиза 1000 грн.). Відтак, різниця між фактичним розміром завданої матеріальної шкоди ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 становить 25317 грн. 09 коп. Здійснене страховою компанією відшкодування не покриває фактичний розмір шкоди завданої ОСОБА_1 внаслідок ДТП, що сталася 03.06.2020 року, винним у якій, згідно постанови суду, визнано ОСОБА_2 . Крім того, представником позивача в суді першої інстанції неодноразово наголошувалося, що позивач не погоджується із сумою страхового відшкодування через те, що вона не покриває фактичного розміру завданої матеріальної шкоди відповідачем по справі, а тому різниця між такими сумами (фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням) має бути сплачена відповідачем на користь позивача. Зазначає, що огляд пошкодженого автомобіля дійсно здійснювався за участі ОСОБА_1 , а перелік механічних пошкоджень відповідає акту виконаних робіт з технічного обслуговування і ремонту його транспортного засобу від 04.07.2020 року за виключенням тих робіт, без яких дані пошкодження усунути було б неможливо, як приклад, ремонт заднього бамперу неможливо здійснити без його зняття, перестановки його елементів, зняття кронштейну бампера та іншого. Також вважає, що місцевим судом не в повній мірі враховано понесені позивачем моральні страждання у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля, що потягло тривалу зміну установленого способу та ритму життя, також не враховано повне ігнорування відповідачем свого обов`язку по відшкодуванню завданої ним шкоди, внаслідок ДТП, винним у якій визнано ОСОБА_2 .. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 категорично не погоджується з висновками, твердженнями та доводами позивача, що викладені в апеляційній скарзі, зважаючи на їх необґрунтованість та безпідставність, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 03 червня 2020 року близько 19 год. 28 хв. по вул.Київській, 92 в м.Рівне водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Renault Fluence» д.н.з. НОМЕР_1 не вибравши безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обижва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.14).

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 черевня 2020 року у справі №569/9336/20 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн (а.с.15).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлені постановою суду від 19 червня 2020 року факт дорожньо-транспортної пригоди та вина у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 є обставинами, що мають преюдиційне значення та не підлягають доказуванню.

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована НАСК «Оранта», що підтверджується копією Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9741086, де вказано, що ОСОБА_2 застрахував свою цивільну відповідальність, за шкоду заподіяну майну у сумі 100000 грн., при цьому розмір франшизи встановлено в сумі 1 000,00 грн. (а.с. 44).

У зв`язку із настанням страхового випадку НАСК «Оранта» виплатило позивачу страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в сумі 49 259,81 грн., де згідно розрахунку НАСК «Оранта» розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що змінюються) становить 50 259,81 грн за вирахуванням безумовної франшизи в сумі 1000 грн. (а.с.16).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 обгрунтовував свої вимоги тим, що виплачене йому страхове відшкодування не покриває в повній мірі завдану йому шкоду у вигляді реальних збитків, а різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 25 317,09 грн. На підтвердження таких вимог надав Акту виконаних робіт з технічного обслуговування і ремонту транспортного засобу №165-1231 від 04 серпня 2020 року ФОП ОСОБА_3 , Рахуноку №158 від 10.06.2020 року, квитанцію №ПН125182С1, згідно яких він сплатив за ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля 74 576,90 грн. (а.с.20-22).

Статтею 1194 ЦК України, якою обгрунтовано позов, встановлено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду (п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем дійсно подано до суду акту виконаних робіт, рахунок та квитанцію про понесені витрати на ремонт автомобіля, про що ним наголошується і в апеляційній скарзі, однак, поруч із цим позивач вказує, що отримав від страховика страхове відшкодування в сумі 49 259,81 грн., та не заперечує проти розрахунку страхового відшкодування, який також здійснювався страховою компанією.

Як вказано вище, розрахунком страхової компанії НАСК «Оранта» визначено розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що змінюються) в сумі 50 259,81 грн за вирахуванням безумовної франшизи в сумі 1000 грн. (а.с.16).

При цьому, позивач не заперечує, що належний йому транспортний засіб, який зазнав механічних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, було оглянуто представником страховика разом з ним, акт огляду транспортних засобів ним підписано без будь-яких заперечень, що в свою чергу вказує на те, що позивач повністю погодився із обсягом механічних пошкоджень, яких зазнав його транспортний засіб.

У зв`язку з наведеним, вимоги про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою не підлягають до задоволення, оскільки кошти необхідні для відновлення порушеного права вже були сплачені позивачу за рахунок страхової компанії, сам позивач погодився із такою сумою та не оскаржував її в судовому порядку, і є безпідставними, і доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду.

Що стосується оскарження рішення суду першої інстанції в частині стягнення морального відшкодування, то апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в цій частині такими, що не можуть слугувати підставою для скасування рішення.

Позовні вимоги в цій частині ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що неправомірні дії відповідача завдали шкоди здоров`ю позивача, пошкоджень його майну, а відмова відповідача його відновити призвела до душевних страждань. Відсутність автомобіля створила позивачу незручності, адже він змушений був добиратися на своє місце роботи іншим транспортом, що зумовило додаткові фінансові витрати, незручності та зміну звичайного ритму життя. Моральна шкода оцінена позивачем у 50 000 гривень.

Так, відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 3, 9 цієї Постанови).

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.. Такий розмір морального відшкодування відповідає тривалості, характеру, глибині моральних страждань позивача, принципам розумності та справедливості.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення франшизи в розмірі 1 000,00 гривень сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 березня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.

.