КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8384/2021
справа №753/75/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Колесника О.М.

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень,-

встановив:

В грудні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом та просять ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу №131 від 27 січня 2017 року, укладений між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В.; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33605357 від 27 січня 2017 року на нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №212) за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_2 є власником істотної участі у ПАТ "Банк "Київська Русь" з прямою участю в акціонерному капіталі в розмірі 29,4%. ОСОБА_3 має поточний рахунок в цьому банку, на якому залишились кошти в розмірі 1 310 000 грн.

12 грудня 2016 року відбулись відкриті торги (аукціон) з продажу майна банку, на яких за ціною 2 276 401,32 грн. реалізовані нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №212) за адресою: АДРЕСА_1 , та укладено оспорюваний договір.

Вказують, що у банку запроваджено заходи згідно Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме 19 березня 2015 року банк віднесено до категорії неплатоспроможних, 16 липня 2015 року відкликано банківську ліцензію, 17 липня 2015 року розпочалась процедура ліквідації банку.

Поряд з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року у справі №826/22323/15 визнано протиправними та скасовано постанови правління НБУ від 19 березня 2015 року та від 16 липня 2015 року.

У зв`язку із цим уважають, що правочин щодо розпорядження майном є недійсним на підставі частини 1 статті 230 ЦК України.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року позовні вимоги задоволено, вирішено визнати договір купівлі-продажу №131 від 27 січня 2017 року, укладений між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_1 щодо продажу нежилих приміщень з №1 по №10 (групи приміщень №212) за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., недійсним. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33605357 від 27 січня 2017 року на нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №№212) за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити, провадження у справі закрити.

Посилається на те, що судом не установлено порушення прав позивачів.

Вказує, що позивачами невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Зокрема, права учасників банку, щодо якого прийняті незаконні рішення про виведення його з ринку, захищаються у спосіб відшкодування шкоди у грошовій формі та судом в порядку господарського судочинства, про що вказано у процесуальному законі.

Зазначає, що Верховний Суд у справі №761/16279/17 від 30 січня 2020 року досліджував наслідки постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року у справі №826/22323/15 та дійшов висновку про те, що, не дивлячись на скасування постанов Правління НБУ, рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації є чинними і захист вкладників відбувається в порядку, що регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв`язку із чим вимоги ОСОБА_3 не ґрунтуються на законі.

Посилається на наявність корпоративних відносин між банком та ОСОБА_2 , що не можуть вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Позивачем ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказується на те, що позивачі звернулись до суду у січні 2018 року, отже положення Закону України від 13 травня 2020 року №590-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" не розповсюджуються на правовідносини, що виникли до набрання ним законної сили, та цей Закон не міг бути застосований при вирішенні справи судом першої інстанції. Щодо порушеного права зазначає, що активи ПАТ "Банк "Київська Русь", на його думку, були незаконно та неповноважними особами по занижених цінах безпідставно продані, що унеможливлює повернення належних йому коштів в розмірі 1 310 000 грн.

Представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Стрикалем О.В. подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вказується про неможливість застосування положень Закону України від 13 травня 2020 року №590-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" до спірних правовідносин. Щодо порушеного права зазначає, що ОСОБА_2 є власником істотної участі в банку з прямою участю в акціонерному капіталі. Вказує, що спірний договір від імені продавця ПАТ "Банк "Київська Русь" укладено в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговані повноваження ліквідатора ПАТ "Банк "Київська Русь" - Білій І.В., яка діяла на підставі рішення №138 від 17 липня 2015 року, рішення № 1085 від 23 червня 2016 року, рішення №1706 від 01 вересня 2016 року, які, в свою чергу, не створюють жодних юридичних наслідків.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що провадження у справі з огляду на предмет спору підлягало закриттю. Права позивачів укладенням договору не порушені. Позовна заява не містить обґрунтування в частині визначення підстав, за якими договір має бути визнано недійсним.

Представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Стрикалем О.В. подано відзив на апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, заперечення щодо якої аналогічні запереченням, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1

ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Посилається на те, що на час подання позову ЦПК України не містив частин 3 та 4 статті 5 ЦПК України, отже ухвалене у справі рішення є законним.

Вказує, що положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" №590-IX від 13 травня 2020 року розповсюджуються виключно на правовідносини, що виникли після набрання цим законом чинності.

Посилається на внесення цим Законом змін до КАС України, який доповнено статтею 266-1, яка, крім іншого, визначає граничні строки оскарження та можливого рішення суду за розглядом вимог. Таке посилання пов`язує із тим, що банк віднесено до категорії неплатоспроможних рішенням НБУ від 19 березня 2015 року, яке скасовано рішенням суду від 26 червня 2019 року, що унеможливлює застосування судом у цій справі вказаного закону.

Далі посилається на те, що заявлені вимоги ґрунтуються на законі з огляду на відсутність повноважень у фонду на розпорядження майном, а спосіб відновлення порушеного права є ефективним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , представники відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 доводи апеляційних скарг підтримали та просили скарги задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 , представник позивача Стрикаль О.В. проти доводів апеляційних скарг заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що позивач ОСОБА_2 є акціонером ПАТ "Банк "Київська Русь" та йому належить 29,4% акцій у статутному капіталі.

Позивач ОСОБА_3 має поточний рахунок в ПАТ "Банк "Київська Русь", на якому розміщено кошти в розмірі 1 310 000 грн.

19 березня 2015 року постановою Правління НБУ №190 ПАТ "Банк "Київська Русь" віднесено до категорії неплатоспроможних.

16 липня 2015 року Правлінням НБУ прийнято Постанову №460 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 липня 2015 року №138 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" розпочато процедуру ліквідації з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку на цей же строк.

23 червня 2016 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду №1085 продовжено строки здійснення процедури ліквідації Банку до 16 липня 2018 року включно. В подальшому рішенням виконавчої дирекції Фонду №1706 від 01 вересня 2016 року змінено уповноважену особу Фонду та делеговано повноваження ліквідатора банку іншій особі.

12 грудня 2016 року відбулись відкриті торги (аукціон) з продажу майна ПАТ "Банк "Київська Русь" на електронному торговому майданчику "Центральна Товарна Біржа", що підтверджується Паспортом відкритих торгів з продажу майна ПАТ "Банк "Київська Русь", на яких реалізовано нежилі приміщення з №1 по №10 (групи приміщень №№212), за адресою: АДРЕСА_1 (лот № 222742). Початкова ціна продажу лоту складала 2 276 401,32 грн.

27 січня 2017 року в результаті проведення аукціону між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №131 від 27 січня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року у справі №826/22323/15 визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 19 березня 2015 року №190; визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 16 липня 2015 року №460. Зобов`язано Національний банк України надати можливість ПАТ "Банк "Київська Русь" протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведення заходів з його ліквідації.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 08 червня 2017 року Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року у справі №826/22323/15 змінено, рішення в частині зобов`язання НБУ вчинити дії скасовано та у задоволенні цих вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року у справі №826/22323/15 скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2016 року та постанову Вищого адміністративного суду України від 08 червня 2017 року. Справу №826/22323/15 передано на розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі №826/22323/15 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2016 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19 березня 2015 №190 "Про віднесення ПАТ "Банк Київська Русь" до категорії неплатоспроможних". Визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року №460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь". В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №826/22323/15 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2016 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі скасовано у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача надати можливість ПАТ "Банк "Київська Русь" протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведення заходів з його ліквідації та закрити провадження у справі у цій частині вимог. В решті постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням скасовані постанови Правління Національного банку України, які слугували правовою підставою для прийняття рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що свідчить про безпідставність запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь", а відтак і на продаж його активів.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №9 роз`яснено,що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України унормовано, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" №590-IX від 13 травня 2020 року, який набрав чинності 23 травня 2020 року, статтю 5 ЦПК України доповнено частинами третьою і четвертою такого змісту:

3. Єдиним способом захисту прав осіб, які є (були) учасниками банку і права та інтереси яких були порушені внаслідок виведення неплатоспроможного банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, є відшкодування завданої шкоди у грошовій формі.

4. Визнання протиправним (незаконним) індивідуального акта/рішення, зазначеного в частині третій цієї статті, не може бути підставою для застосування способів захисту у вигляді визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку".

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" №590-IX від 13 травня 2020 року:

1. Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

2. Законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

3. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб:

1) здійснити (продовжити) процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідацію банків відповідно до Закону України "Про систему гарантуванням вкладів фізичних осіб", підстави (індивідуальні акти) для початку тимчасової адміністрації, ліквідації яких було визнано протиправними (незаконними) та скасовано до дня набрання чинності цим Законом;

2) здійснювати ліквідацію банку, процедура ліквідації якого була розпочата або продовжена до дня набрання чинності цим Законом, з дотриманням вимог цього Закону щодо здійснення ліквідаційної процедури системно важливого банку;

3) забезпечувати з урахуванням вимог цього Закону організацію роботи щодо вжиття заходів для забезпечення задоволення вимог кредиторів до банку/відшкодування заподіяної шкоди (збитків) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для подальшого спрямування кредиторам (колишнім кредиторам) банку, процедура ліквідації якого була розпочата до дня набрання чинності цим Законом:

а) у разі виявлення операцій, що призвели до заподіяння шкоди банку та/або його кредиторам, та осіб, які брали участь у таких операціях та/або отримали від них майнову вигоду, і розміру заподіяної шкоди;

б) від імені та в інтересах банку як інвестора шляхом ініціювання процесів, позовів чи проваджень (цивільних, адміністративних, кримінальних чи господарських) у будь-яких судах та/або арбітражах належної юрисдикції (у тому числі в іноземних та міжнародних судах) щодо шкоди (збитків), заподіяної банку фізичними чи юридичними особами (приватного чи публічного права) та державами, внаслідок:

прямої чи непрямої націоналізації або експропріації майна (інвестицій) банку, здійснення щодо таких інвестицій заходів, що за наслідками дорівнюють експропріації;

реквізиції, руйнування, заподіяння шкоди або знецінення майна (інвестицій) банку внаслідок воєнних дій, збройних конфліктів, громадських заворушень або інших подібних дій.

4. Банкам/юридичним особам, у яких Національним банком України відкликано банківські ліцензії, але відомості про які наявні в Державному реєстрі банків, підстави (індивідуальні акти) для запровадження тимчасової адміністрації, ліквідації яких було визнано протиправними (незаконними) та скасовано до дня набрання чинності цим Законом, забезпечити передачу уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей, бухгалтерської та іншої документації банку протягом строку, встановленого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в оголошенні, опублікованому на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і в газеті "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

5. Судові провадження, розпочаті до набрання чинності цим Законом, у яких на день набрання чинності цим Законом не ухвалено остаточне рішення, вирішуються, розглядаються або переглядаються з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

6. Судові провадження в адміністративних справах, визначених частиною першою статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, в яких предметом спору є вимоги, що не відповідають нормам частин сьомої - десятої статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, і судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом постановлення рішення (ухвали, постанови), підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу.

7. Судові провадження в господарських справах за позовом учасника та/або колишнього учасника банку про захист прав або інтересів, які були порушені внаслідок виведення банку з ринку на підставі протиправного (незаконного) індивідуального акта Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішення Кабінету Міністрів України, судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом ухвалення рішення (ухвали, постанови), у разі невідповідності обраних позивачем способів захисту вимогам частин третьої, четвертої статті 5 Господарського процесуального кодексу України підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу.

8. Встановлені цим Законом правила визначення розміру шкоди, завданої у результаті виведення банків з ринку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, застосовуються при вирішенні всіх судових спорів, які станом на день набрання чинності цим Законом не завершені в судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом ухвалення рішення (ухвали, постанови).

Відповідно до положень цивільного процесуального закону остаточним судовим рішенням є рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, його подальше оскарження неможливе.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року не є остаточним, а відтак провадження у справі має здійснюватись з особливостями, що визначені у Законі України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" №590-IX від 13 травня 2020 року.

Вимоги позивачем ОСОБА_2 мотивовано тим, що він є власником істотної участі у ПАТ "Банк "Київська Русь" з прямою участю в акціонерному капіталі в розмірі 29,4%. Позивачем вказано, що спірний договір від імені продавця ПАТ "Банк "Київська Русь" укладено в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговані повноваження ліквідатора ПАТ "Банк "Київська Русь" - Білій І.В., яка діяла на підставі рішення №138 від 17 липня 2015 року, рішення №1085 від 23 червня 2016 року, рішення №1706 від 01 вересня 2016 року, які, в свою чергу, не створюють жодних юридичних наслідків.

Тобто позивач ОСОБА_2 порушене право пов`язує із наслідками вчинення дій, пов`язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку.

З огляду на положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" №590-IX від 13 травня 2020 року та статті 5 ЦПК України, наявність або відсутність порушеного права має встановлюватись в межах належно обраного способу захисту, а саме відшкодування завданої шкоди у грошовій формі.

Аргументи представника позивача Стрикаля О.В. у відзиві на апеляційну скаргу в частині дії законів у часі, апеляційним судом відхиляються, оскільки дія цивільних процесуальних норм у часі - визначається відповідно до правила про те, що незалежно від часу порушення цивільної справи в суді, при здійсненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

При цьому відсутні підстави уважати про звуження прав учасника цього судового процесу , оскільки шляхом прийняття нового закону його не позбавлено гарантованого права на судовий захист, а змінено механізм реалізації цього права, тобто установлено належний спосіб захисту, який застосовується судом.

Вимоги позивача ОСОБА_3 мотивовано тим, що оспорюваний договір унеможливлює повернення коштів в розмірі 1 310 000 грн., які залишились на рахунку ПАТ "Банк "Київська Русь".

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи" (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі №335/6054/18 (провадження № 61-13630св19), а також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у справі №752/13774/16 (провадження № 61-5737св20).

У справі, що переглядається, позивач ОСОБА_3 не є стороною оспорюваного договору, відтак зобов`язаний довести, що оспорюваним договором порушені його певні права та інтереси, що є умовою надання судового захисту.

Разом з тим, установлено, що нерухоме майно - нежилі приміщення відчужено ОСОБА_1 за ціною, встановленою за результатами торгів на аукціоні, який відбувся 12 грудня 2016 року. Оспорюваний договір купівлі-продажу не суперечить нормам чинного законодавства, що регулює відносини купівлі-продажу, загальним засадам укладення правочину, підстав, передбачених статтею 230 ЦК України для визнання його недійсним не установлено.

Позивачем ОСОБА_3 не надано суду належних доказів порушення його прав та законних інтересів, зокрема як вкладника банку внаслідок укладення оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна, відтак підстави для задоволення таких вимог відсутні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не застосував закон, який підлягає застосування, окрім того, помилково визнав встановленими обставини, які не є доведеними, відтак рішення підлягає скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимогами апеляційної скарги ОСОБА_1 є відмова в задоволенні позовних вимог та закриття провадження у справі, апеляційна скарга ОСОБА_1 задовольняється частково, оскільки відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права є підставам и для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга па постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 липня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова