Справа № 140/1571/19
Провадження №2/930/50/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 року м. Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Царапори О.П.

за участю секретаря судових засідань Євтодієвої Н.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Немирів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи її тим, що 08.05.2000 р. в порушення вимог чинного законодавства с/г фірма «Агрохімцентр» с. Потоки Немирівського району провела хімобробіток рослин ріпака від шкідника. Внаслідок цього від отруєння загинуло 26 бджолосімей позивача.

Хімобробіток ріпака проводив тракторист ОСОБА_4 по вказівці агронома цього ж с/г підприємства ОСОБА_2 .

У лютому 2018 року позивач звернувся до Липовецького районного суду із позовом до ТзОВ «Агрохімцентр» с. Кунка Гайсинського району Вінницької області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 31.10.2018 р. його позовні вимоги були задоволені частково, а саме: присуджено стягнути з ТзОВ «Агрохімцентр» с. Кунка Гайсинського району Вінницької області 50 тис. грн. моральної шкоди і 951,58 грн. судових витрат.

15.02.2019 р. ОСОБА_1 були подані виконавчі листи до Гайсинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області із відповідними заявами про відкриття виконавчого провадження за вказаними листами.

18.05.2019 р. позивач отримав лист від ДВС Гайсинського району, де двома постановами від 29.03.2019 р. державним виконавцем вказаного відділу йому повернуто обидва виконавчі листи без виконання з мотиваційною частиною відсутність майна, на яке можливе звернути стягнення, а тому, оскільки позивачу моральна шкода і судові витрати не відшкодовані і в силу статті 440 позначка 1 ЦК УРСР 1963 р. моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Вищезазначеною Постановою апеляційного суду Вінницької області від 31.10.2018 р. встановлено осіб, які заподіяли ОСОБА_1 матеріальну і моральну шкоду, а саме, - це тракторист бувшого КСП «Поточанське» ОСОБА_4 і агроном цього ж с/г підприємства ОСОБА_2 , який мав за своїми функціональними обов`язки організувати та забезпечити належне використання хімпрепарату, від якого загинули бджолосім`ї і в наслідок цього позивач поніс матеріали і моральну шкоду.

Також вказаною постановою визначено і підтверджується розмір моральної шкоди спричиненої позивачу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які були залучені до участі в розгляді вказаної цивільної справи № 136/198/18 в статусі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимог на предмет спору і ними не було доведено, що матеріальна і моральна шкода завдана ОСОБА_1 , заподіяна не з їх вини.

Постановою апеляційного суду від 31.10.2018 р. встановлено всі вищезазначені обставини. Ця постанова набрала законної сили і не була ніким оскаржена і скасована. А тому є підстави, щоб не доказувати обставин на які посилаюсь позивач, як на підставу своїх вимог в силу статті 82 п. 4 ЦПК України.

Виклад позиції відповідача та відповідь на відзив позивача.

18.09.2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив з якого вбачається, що ознайомившись із текстом позовної заяви, відповідач вважає, що позовні вимоги викладені у ній є - необґрунтованими та протиправним, на підставі наступного. Позивачем не було надано жодних обґрунтувань того, що саме відповідачем ОСОБА_2 були порушені його права.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач стверджує, що 08.05.2000 по вказівці відповідача ОСОБА_2 було здійснено хімічне оброблення посіву озимого ріпака внаслідок чого, нібито, загинули 26 бджолосімей, що належали позивачу, однак будь-яких вказівок він не надавав та доказів про це позивачем не надано. Жодних належних та допустимих доказів того, що саме ним була заподіяна моральна шкода позивачем надано не було.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області у справі №136/198/18 від 31.10.2018 було встановлено, що внаслідок неправомірних дій ТОВ «Агрохімцентр» була заподіяна моральна шкода ОСОБА_1 . Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України саме ТОВ «Агрохімцентр» зов`язаний відшкодувати моральну шкоду позивачу. Крім того, під час розгляду вказаної справи не досліджувалось питання щодо його винуватості у спричиненні шкоди ОСОБА_1 , як і не встановлювався причинно-наслідковий зв`язок між його діями та шкодою завданою позивачу. З урахуванням цього, постанова Апеляційного суду Вінницької області у справі №136/198/18 від 31.10.2018 не носить преюдиційного характеру щодо питання про його вину у спричиненні моральної шкоди позивачу.

Станом на 08.05.2000, ОСОБА_2 працював на посаді агронома КСП «Поточанське» та в його повноваження не входило сповіщення пасічників про здійснення обробки посіву. Оскільки обробка ріпаку проводилась на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні КПС «Поточанське», сповістити пасічників про обробку повинно було правління КПС «Поточанське», яке було уповноважено представляти інтереси підприємства у відносинах з громадкістю та органами державної влади, відповідно до ст.25 Закону України «Про колективне господарське підприємство».

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України ТОВ «Агрохімцентр», як правонаступник КСП "Поточанське», зобов`язаний відшкодувати нематеріальний збиток позивачу, завданий працівниками під час виконання своїх трудових обов`язків. Оскільки працівник у даному випадку юридично втілює волю юридичної особи з якої він знаходився у трудових відносинах. Тобто юридична особа реалізує свою цивільну праводієздатність, зокрема, деліктоздатність, через дії працівників, а тому відсутність його вини у вчиненні будь-яких правопорушень, які б могли спричинити позивачеві моральну шкоду.

За фактом загибелі бджіл в селі Пісочин Липовецького району у 2000 році була порушена кримінальна справа. Однак у зв`язку із відсутністю складу злочину, 29.01.2018 начальник СВ Липовецького ВП ГУНП у Вінницькій області своєю постановою закрив кримінальне провадження.

Крім того, про відсутність його вини у вчиненні правопорушень під час проведення хімічного оброблення посіву ріпаку у травні 2000 року, які могли спричинити позивачеві моральну шкоду підтверджується наступними доказами:

-Копією довідки №84 від 16.05.2001, яка видана головою Глинівецької сільської ради, яка підтверджує те, що в ПОСТ «Глинівецьке» Андрушівського району проводився обробіток озимого ріпаку з 07.05.2000 по 10.05.2000. та встановлено, що «...Випадків загибелі бджіл не було».

-Копією відповіді начальника Головної державної станції захисту рослин Колісніченко B.C. від 08.05.2001 №15В-05-03/161, який підтвердив, що за весь час застосування препарату «Кінмакс, 5% к.е. фірми «Агро Кемі КФТ» в Україні не було зафіксовано загибелі бджіл.

- Копією відповіді заступника директора Інституту екогігієни і токсикологіє ім. Л.І. Медведя від 01.06.2001 №3/8-А-1942 «Щодо токсичності інсекциду Кінмікс 5% к.е. для бджіл», яка підтверджує, що концентрація вказаного препарату, яка застосовувались при обробці ріпака не може бути причиною загибелі бджіл.

4) Копією відповіді директора представництва «Агро-Кемі КФТ» Богомаз В.І. від -05.2001 №04-630 «Про дію препарату Кінмікс, 5% к.е на медоносних бджіл», що підтверджує, що дія вказаного препарату не може бути причиною загибелі бджіл при застосуванні в період цвітіння ріпака.

Крім того, в рамках проведення слідства у кримінальній справі №00110136, 29.05.2000 Вінницькою обласною державною лабораторією ветеринарної медицини була проведена експертиза. В результаті вказаних досліджень встановлено, що дія препарату Кінмікс 5% в концентрації, яка була застосована під час обробку ріпака 08.05.2000 року не може бути причиною загибелі бджіл в указаних умовах.

Оскільки позивачем не доведено складу правопорушення в його діях: не доведена протиправність його поведінки, причинний зв`язок між завданою шкодою та його діям, а також вина у спричиненні позивачу моральної шкоди, то відповідач вважає, що підстави для задоволення позовної заяви відсутні, та просить відмовити в задоволені позову.

27.09.2019 року від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначив про те, що позивачем не було надано жодних доказів обґрунтувань того, що саме ним були порушені його права, під час розгляду справи №136/198/18 не досліджувались питання щодо його винуватості у спричинені шкоди ОСОБА_1 , як і не встановлювався причинно-наслідковий зв`язок між його діями та шкодою, завданою позивачу. З урахуванням цього, постанова Апеляційного суду Вінницької області №136/198/18 від 31.10.2018 року не носить преюдиційного характеру щодо питання про його винуватість у спричиненні моральної шкоди позивачу. Станом на 08.05.2000 року він працював на посаді тракториста КСП «Поточанське» та в його обов`язки не входило сповіщення пасічника про здійснення обробки посіву. Оскільки позивачем не доведено склад правопорушення в його діях, не доведена протиправність його поведінки, причинний зв`язок між завданою шкодою та його діями. А також його вина у спричиненні йому моральної шкоди, тому відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно листа Інституту екогігієни і токсикології від 01.06.2001 року вбачається, що відповідно висновків експертизи Вінницької обласної державної лабораторії державної лабораторії ветеринарної медицини від 29.05.2000 року №131/1432, слід зазначити, що вміст піретроїда 0,29 мг/кг бджіл (0,029 мкг/бджолу) є нижчим летальної дози ЛД-50. Дія препарату в указаній концентрації не може бути причиною загибелі бджіл у вказаних умовах (а.с.50).

Згідно повідомлення №156-05-03/161 від 08.05..20001 року виданого Головним державним інспектором захисту рослин вбачається, що інсектицид Кінмікс, 5% к.е. фірми «Агро-Кемі КФТ» зареєстрований і використовується в Україні з 1997 року. Враховуючи його властивості та необхідність боротьби з цвітоїдом ріпака, практика показує, що цей препарат використовується в період бутонізації та під час цвітіння рослин ріпака. За вець час застосування препарату Кінмікс 5% к.е. в країні загибелі бджіл не було (а.с.52).

21.10.2019 року від відповідача ОСОБА_2 надійшло заперечення в порядку ст.. 180 ЦПК України в якому відповідач зазначив про те, що на його адресу надійшла відповідь позивача на його відзив на позовну заяву. Ознайомившись із текстом відповіді на відзив, відповідач вважає, що твердження і аргументи висловлені позивачем є необґрунтованими з наступних підстав.

Позивач не навів належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в його діях правопорушень, причинно-наслідкового зв`язку між його діями та шкодою, яка позивачу була завдана, про його вину у спричиненні йому моральної шкоди.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного злочину належним чином не була доведена, обвинувальний вирок, який був постановлений у кримінальній справі від 29.05.2000 №00110136 був скасований судом алеляційної інстанції з направленням справи для продовження досудового розслідування, а тому твердження позивача про наявність в його діях кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК УРСР. є безпідставним.

Докази, на які позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог також не можуть вважатись належними і допустимими, оскільки позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав копії протоколів допиту свідків та відібрання пояснення голови КПС «Поточанське». Однак допит свідків та відібрання пояснень відбувалось в рамках кримінальної справи №00110136 від 29.05.2000, яка на даний момент є закритою.

Крім того, свідчення не мають жодної доказової сили, оскільки не були дослідженні належним чином судом, в порядку встановленому КПК України.

Відповідач працював найманим працівником в КСП «Поточанське» на посаді агронома. Він не входив в склад правління підприємства і виконував виключно розпорядження керівництва, а тому в його повноваження не входило сповіщення пасічників про здійснення обробки посіву.

Оскільки обробка ріпаку проводилась на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні КПС «Поточанське», сповістити пасічників про обробку повинно було правління КПС «Поточанське», яке було уповноважено представляти інтереси підприємства у відносинах з громад кістю та органами державної влади, відповідно до ст.25 Закону України «Про колективне господарське підприємство». Крім того, від правління КСП він не отримував жодних розпоряджень щодо здійснення заходів для сповіщення пасічників про здійснення обробки.

Позивачем вже реалізовано своє право на захист свого порушеного права, шляхом звернення до Липовецького районнного суду Вінницької області з позовними вимогами до ТОВ «Агрохімцентр» (правонаступник КП «Поточанське») - організації, з якою знаходились у трудових відносинах працівники, з вини яких була заподіяна шкода під час виконання ними своїх трудових обов`язків. Працівники у даному випадку юридично втілювали волю юридичної особи, з якою вони знаходились у трудових відносинах. Тобто, КПС «Поточанське» реалізувало свою цивільну праводієздатність, зокрема, деліктоздатність, через дії своїх працівників, а отже відповідно до ст. 441 ЦК Української РСР 1963 року, як правонаступник КПС «Поточанське» зобов`язано відшкодувати таку шкоду. Саме цей обов`язок був закріплений Апеляційним судом Вінницької області у своїй постанові справі №136/196/18 від 31.10.2018.

Позивачем не доведено складу правопорушення в його діях: не доведена протиправність його поведінки, причинний зв`язок між завданою шкодою та його діям, а також його вина у спричиненні йому моральної шкоди.

02.10.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив позивача ОСОБА_1 в якій позивач зазначив те, що відзив поданий відповідачем ОСОБА_2 є необ`єктивним з надуманих підстав та без юридичної перспективи. Працюючи агрономом зазначеного господарства «Поточанське» в межах своїх посадових обов`язків не організував та не забезпечив належне використання пестицидів при обробітку поля з ріпаком, а також не виконав обов`язок, передбачений ч.2 ст. 37 ЗУ «Про бджільництво». А кримінальна справа була закрита за заявою позивача у зв`язку з неефективною роботою слідчих органів.

Заяви, клопотання позивача, відповідача

21.12.2020 року від позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки він перебуває на стаціонарному лікуванні.

Інших заяв і клопотань від позивача та відповідача по справі не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 11.06.2019 року суддею Алєксєєнком В.М. вище вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 15.07.2019 року відкрито провадження по справі суддею ОСОБА_5 .

Ухвалою від 12.06.2020 року задоволено заяву позивача про відвід судді Алєксєєнка В.М., а тому згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вище вказана справа перейшла в провадження судді Царапори О.П.

Ухвалою від 17.06.2020 року суддею Царапорою О.П. прийнято справу до свого провадження та призначеного підготовче засідання.

Ухвалою від 21.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду, крім того замінено відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_2 .

В судове засідання для розгляду справи по суті з`явився позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 .

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовільнити на підставі викладених у позовній заві та у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_6 та представник відповідача ОСОБА_3 просили відмовити в задоволені позовних вимог, надавши пояснення, які відповідають відзиву на позовну заяву.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 22.06.2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімцентр», які не заявляють самостійних вимог на предмет спору про відшкодування матеріальної і моральної шкоди (а.с.34-41)

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 31.10.2018 року було скасовано рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 22 червня 2018 року та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімцентр» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімцентр» на користь ОСОБА_1 50 000 тис. грн. моральної шкоди (а.с.4-8).

31.10.2018 року було видано виконавчий лист по справі №136/198/18 (а.с.13), який було повернуто позивачу без виконання, про що свідчать постанови про повернення виконавчого документу стягувану від 29.03.2019 року (а.с.12, 14).

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29.07.2018 року вбачається, що 08.1.2013 року СВ Липовецького РВ УМВС до ЄРДР було внесено інформацію по кримінальній справі №00110136, яка була порушена 29.05.2000 року за фактом отруєння бджолосімей в с.Пісочин Липовецького району Вінницької області, однак кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000458 від 08.11.2013 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.247 КК України (а.с.58-62)

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Ч.2 статті 37 Закону України «Про бджільництво» передбачає обов`язок особи, яка застосовує засоби захисту рослин для обробки медоносних рослин, повідомляти про це пасічників.

Відповідно до ст.441 ЦК Української РСР 1963 року (чинний на момент заподіяння шкоди) передбачає обов`язок організації відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Варто врахувати, що відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, обравши належний спосіб захисту цивільних прав.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Вказана правова позиція узгоджується із висновками викладеними у Постанові Верховного Суду України у справі №6-951 цс16 від 24.05.2017. Суд зауважив, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні відносини.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання якого створює підвищену небезпеку. Аналогічне положення було закріплено у і ст. 450 ЦК УРСР 1963 року (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення, зобов`язані кодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 своєї постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» наголосив на обов`язку відшкодування шкоду саме володільця джерела підвищеної небезпеки.

При цьому, частина 1 статті 1187 ЦК України визначає, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, яка серед іншого, пов`язана з використанням хімічних речовин, що створює підвищену небезпеку для інших осіб.

Стаття 441 ЦК Української РСР 1963 року (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає обов`язок організації відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналогічної правової позиції притримується Пленум Верховного Суду України. У пункті 8 постанови №4 від 31.03.1995 «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум роз`яснив, що за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Такий же правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі 542/684/16 від 18.04.2018.

Як працівник, який завдав шкоду так і організація, з якою така особа, перебуває у трудових відносинах фактично є одним і тим же учасником правовідносин, які виникли у зв`язку із заподіянням шкоди. Працівник, у даному випадку, юридично втілював волю організації, з якою він знаходиться у трудових відносинах. Оскільки працівник у даному випадку юридично втілює волю юридичної особи з якої він знаходився у трудових відносинах. Тобто юридична особа реалізує свою цивільну праводієздатність, зокрема, деліктоздатність, через дії працівників. Дії ж працівника, під час виконання ним своїх службових обов`язків, ототожнюються з діями такої організації.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Висновки суду

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку часників судового розгляду, судом встановлено те, що постановою Апеляційного суду Вінницької області від 31.10.2018 року було скасовано рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 22 червня 2018 року та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімцентр» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохімцентр» на користь ОСОБА_1 50 000 тис. грн.. моральної шкоди. Згідно вимог чинного законодавства власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Станом на 08.05.2000, ОСОБА_2 працював на посаді агронома КСП «Поточанське» та в його повноваження не входило сповіщення пасічників про здійснення обробки посіву. Оскільки обробка ріпаку проводилась на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні КПС «Поточанське», сповістити пасічників про обробку повинно було правління КПС «Поточанське», яке було уповноважено представляти інтереси підприємства у відносинах з громадкістю та органами державної влади.

Позивач не навів належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність в діях відповідача правопорушень, причинно-наслідкового зв`язку між його діями та шкодою, яка позивачу була завдана, про його вину у спричиненні йому моральної шкоди.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні вказаного злочину належним чином не була доведена.

Крім того, позивачем вже реалізовано своє право на захист свого порушеного права, шляхом звернення до Липовецького районнного суду Вінницької області з позовними вимогами до ТОВ «Агрохімцентр» (правонаступник КП «Поточанське») - організації, з якою знаходились у трудових відносинах працівники, з вини яких була заподіяна шкода під час виконання ними своїх трудових обов`язків. Працівники у даному випадку юридично втілювали волю юридичної особи, з якою вони знаходились у трудових відносинах. Тобто, КПС «Поточанське» реалізувало свою цивільну праводієздатність, зокрема, деліктоздатність, через дії своїх працівників, а отже відповідно до ст. 441 ЦК Української РСР 1963 року, як правонаступник КПС «Поточанське» зобов`язано відшкодувати таку шкоду.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги позивача не обґрунтовані, не підтверджуються належними доказами, а тому не підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 441,450, ЦК Української РСР 1963 року, 16, ч.2 ст.1187 ЦК України, 12, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Немирівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: https://court.gov.ua/fair/ на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет.

Повний текст рішення виготовлено 09.03.2021.

Головуючий: О.П.Царапора