Миколаївський апеляційний суд
Справа №473/995/18
Провадження № 22-ц/812/532/21
У Х В А Л А

16 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Яворської Ж.М.

суддів: Базовкіної Т.М.,

Царюк Л.М.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вуїв Оксани Вікторівни про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 січня 2020 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_3 ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 18 грудня 2014 року на загальну суму 6 357 373 грн. 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою та наступною ухвалою того ж суду від 01 березня 2021 року справу призначено до розгляду на 23 березня 2021 року о 10.00 год.

15 березня 2021 року на адресу Миколаївського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вуїв О.В. надійшла заява про забезпечення позову у вказаній цивільній справі.

Мотивуючи доводи заяви вказувала, що незважаючи на наявність обтяжень, які зареєстровані в державному реєстрі речових прав, ОСОБА_2 за допомогою отримання іншого судового рішення про стягнення з нього грошових коштів може відчужити обтяжене майно.

Зокрема вказувала, що у січні 2021 року ОСОБА_1 дізналася, що на електронних торгах продаються належні ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна.

В подальшому було встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Одеської області Долинського М.М. перебувають два виконавчих провадження:№ 62877443 та № 62878056 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів на підставі виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси. Наразі виконавчі провадження зупинені постановою приватного виконавця від 21 січня 2021 року.

Вказані виконавчі листи були видані на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 (дочки ОСОБА_2 ) та стягнено на її користь з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 25 000 000 грн. та 5255грн. судового збору.

На підставі вказаного рішення було видано виконавчі листи, які ОСОБА_4 надала приватному виконавцю для примусового виконання, оскільки ОСОБА_2 добровільно не виконав рішення суду. 21 серпня 2020 року приватним виконавцем Долинським М.М. були відкриті вищевказані виконавчі провадження. При здійсненні виконавчих дій приватним виконавцем було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 та передано майно для примусової реалізації на електронних торгах.

За апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі №522/1085/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року скасоване, а провадження у справі закрите на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року.

В той же час виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 не закрите, арешти, накладені на майно приватним виконавцем - не скасовані.

Зазначає, що ОСОБА_2 робить все можливе, щоб в обхід наявному забезпеченню позову відчужити майно, право власності на яке зареєстроване за ним на сьогоднішній день. На це вказує і сама поведінка ОСОБА_2 під час розгляду даної цивільної справи,

Тому, позивач ОСОБА_1 на даний час побоюється, що незаконне стягнення грошей з ОСОБА_2 може продовжитися навіть на підставі вже скасованого рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року. Про таке свідчить як поведінка відповідача та його дочки, так і поведінка приватного виконавця Долинського М.М., який не закрив до цього часу виконавче провадження та не скасував арешти на майно.

До того ж, якщо ОСОБА_2 мав бажання та можливість таким чином відчужити своє майно, щоб воно не могло забезпечити позов ОСОБА_1 в разі його задоволення, то є підстави вважати, що він вчинить аналогічні дії повторно, або здійснить інший план, який призведе до того, щоб ОСОБА_1 не змогла виконати рішення суду про задоволення її позову за рахунок забезпеченого та обтяженого на підставі ухвали суду від 02 квітня 2018 року майна.

Вказує, що сума, яка є ціною позову, на її думку, є значною як для позивача, так і для відповідача. І останній, знаючи про необхідність повернення грошових коштів за договором позики, не повернув їх ОСОБА_1 до цього часу, а навпаки вживає всіх заходів, щоб їх не повертати і відчужити своє нерухоме майно.

Тому, враховуючи вищевикладене просила вжити заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме:

- нежитлова будівля, магазин з підвалом, загальна площа 275,8 кв.м за адресою:- АДРЕСА_1 ;

- будівля, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ;

- нежитлове приміщення, магазин з підвалом № 6/3.4.5.11.262, загальною площею 202,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ;

- нежитлове приміщення, нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 43,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 ;

- комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_5 ;

- складське приміщення, загальна площа 28,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 .

Заява представника заявника ОСОБА_1 адвоката Вуїв О.В. про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи за правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на таке.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вуїв О.В. просила накласти арешт на належне на праві власності ОСОБА_2 нерухоме майно, оскільки на її думку саме такий спосіб дасть можливість виконати рішення суду першої інстанції, у разі залишення його без змін, та унеможливить відповідачем відчужити нерухоме майно. Також зазначала, що ОСОБА_2 робить все можливе, щоб в обхід наявному забезпеченню позову відчужити майно, право власності на яке зареєстроване за ним на сьогоднішній день.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно існує спір та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати зміст позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Разом із тим, безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до змісту частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Одночасно з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила накласти арешт та заборонити відчуження певного переліку нерухомого майна, яке відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстроване за ОСОБА_2 , як на праві приватної, так і на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року в незмінній при апеляційному перегляді частині та постановою апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року вирішено питання про забезпечення позову шляхом заборони відчуження нерухомого майна, а саме:

- будівля, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . вартістю (на час придбання) 39966грн.;

- нежитлове приміщення, магазин з підвалом № 6/3.4.5.11.262. загальною площею 202, 5 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 . вартістю (на час придбання) 75395 грн.;

- нежитлове приміщення, нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 43,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 . вартістю (на час придбання) 2488 грн.

- комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_6 12-15. вартістю (на час придбання) 918186 грн.;

- нежитлова будівля, магазин з підвалом, загальна площа 275,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . вартістю (на час придбання) 1240245 грн.;

- складське приміщення, загальна площа 28,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 . вартістю (на час придбання) 28328 грн.;

- нежитлове приміщення, загальна площа 145,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 . вартістю (на час придбання) 21846 грн.

Отже, на теперішній час в межах розгляду даної цивільної справи існують діючі заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Колегія суддів зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Суд звертає увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог у справі є стягнення коштів за договором позики, тобто нерухоме майно стосовно яких заявник просить вжити заходи забезпечення шляхом накладення арешту, не є предметом спору.

Таким чином, обраний позивачем захід забезпечення позову безпосередньо не пов`язаний з предметом спору, не є співвідносним із заявленою нею позовними вимогами.

Питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту для запобігання його відчуження можливо у разі оскарження правомірності переходу права власності на нерухоме майно до набувача і наявності підстав, що можуть утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, колегія суддів доходить висновку, що раніше обраний судом вид забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження належного відповідачеві нерухомого майна є достатнім під час розгляду даної справи та додаткове забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, є надмірним під час розгляду даної справи.

Керуючись ст. ст. 149- 154, 260, 261, 268, 381, 389 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вуїв Оксани Вікторівни про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді: Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст ухвали складено 16 березня 2021 року.