Ухвала

22 липня 2021 року

м. Київ

справа № 216/6143/18

провадження № 61-11809ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 06 червня 2017 року о 18 год 22 хв водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Cherry», державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Туполєва у м. Кривому Розі, при виїзді на нерегульоване перехрестя із вул. Купріна не надав перевагу в русі автомобілю марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , щоб безпечно виїхати на головну дорогу та постійно контролювати його рух, безпечно керувати ним, тим самим скоїв зіткнення із автомобілем марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2018 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі закрито за давністю накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 04 червня 2018 року.

Він є власником автомобіля марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 19 липня 2017 року № Д26/07/17 розмір майнової шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки «BMW», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 550 287,00 грн.

На момент ДТП автомобіль марки «Cherry», державний номерний знак НОМЕР_3 , був застрахований у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна») за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК3013240. На виконання умов полісу ПАТ «СК «Країна» на його користь виплатило страхове відшкодування у розмірі 89 000,00 грн. Таким чином, невідшкодована сума збитків, завдана йому внаслідок ДТП, складає 461 287,00 грн.

Власником автомобіля марки «Cherry», державний номерний знак НОМЕР_3 , на момент вчинення ДТП, був ОСОБА_3 , який передав у користування свій автомобіль ОСОБА_1 , який став винуватцем ДТП, а тому він також не звільняється від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яке йому належало.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму коштів на відшкодування майнової шкоди у розмірі 461 287,00 грн, судові витрати покласти на відповідачів.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 461 287,00 грн. У задоволенні вимог ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 у частині застосування солідарної відповідальності відповідачів відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із наявності правових підстав для стягнення із відповідача ОСОБА_1 , як безпосереднього винуватця у завданні шкоди транспортному засобу позивача, майнової шкоди, спричиненої ДТП, із урахуванням виплаченого страхового відшкодування у розмірі 461 287,00 грн, який підтверджений висновком експертизи. Хоча ОСОБА_3 є власником транспортного засобу, але на момент вчинення ДТП автомобіль на законних підставах знаходився у володінні ОСОБА_1 , тому ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі та відсутні підстави для застосування солідарної відповідальності.

15 липня 2021 року ОСОБА_1 звернуася до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 461 287,00 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2020 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2021 року не підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить посилань на передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 червня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик