Справа № 185/6711/20
Провадження № 22-ц/810/64/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів - Назарової М.В., Кострицького В.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України)

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 грудня 2020 року, ухваленого судом у складі судді Бароніна Д.Б.

у справі про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача щомісячно, від дня подання позову і до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 грудня 2020 рокупозовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 29 вересня 2020 року і до досягнення дитиною трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заявлені нею вимоги.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову неповно з`ясувавши усі обставини справи, а також поза увагою суду залишилось те, що представником відповідача ОСОБА_3 не було надано оригіналу довіреності на представництво в суді, а надані останньою копії відповідних документів, в якості доказів у справі не завірені належним чином, тому скаржниця вважає їх підробленими, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд врахував усі аліментні зобов`язання відповідача, а також те, що він є працездатною особою, і дійшов висновку про можливість останнього щомісячно сплачувати аліменти на користь позивачки на її утримання до досягнення їхньою дитиною трьох років у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

За частинами 2, 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, виходячи зі змісту вказаної норми позивачка має право на утримання від батька дитини, незалежно від її матеріального становища, але за умови, що чоловік має можливість надавати матеріальну допомогу.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , представником відповідача до суду першої інстанції було подано відзив, а також на підтвердження обставин зазначених у його змісті додано: копію заяви ОСОБА_1 до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.09.2020 року про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 (а.с.31); копію судового наказу від 09 жовтня 2020 року виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області по справі №185/6710/20 (а.с.32); копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в графі батько: вказаний ОСОБА_2 , в графі мати: ОСОБА_5 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 07 вересня 2004 року, № запису 638 (а.с.33);копії квитанцій з АТ КБ «Приватбанк» на підтвердження сплати ОСОБА_2 аліментів, отримувач: ОСОБА_5 (а.с.34-37); копію позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина сторін ОСОБА_4 та копію ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 листопада 2020 року про відкриття провадження за цим позовом (а.с.39-40).

Позивач у поданій до суду першої інстанції заяві просила розглянути справу за її відсутності (а.с.27).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони з 15 липня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають малолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який з серпня 2020 року проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

На час ухвалення оскаржуваного рішення, малолітній син сторін ОСОБА_4 не досяг трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, офіційно не працює.

Судовим наказом по справі № 185/6710/20, виданим 09.10.2020 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно, з 29.09.2020 року.

Також, відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_9 , і у добровільному порядку з січня 2018 року, щомісячно сплачує аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема у 2020 році розмір щомісячних платежів складав 1500 грн.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд врахував усі аліментні зобов`язання відповідача, як у примусовому так і добровільному порядку, і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на її утримання до досягнення їхньою дитиною сином ОСОБА_4 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вказаному вище розмірі, оскільки можливості надавати таку допомогу відповідачем у заявленому позивачкою розмірі судом не встановлено.

Доказів, які б спростовували висновки суду скаржницею не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що представником відповідача ОСОБА_3 не було надано оригіналу довіреності на підтвердження її повноважень, а надані останньою копії відповідних документів, в якості доказів у справі не завірені належним чином не спростовують вище наведене, і не дають підстав дійти висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів зауважує, що надання допомоги на утримання жінки, зокрема позивачки з якою проживає малолітня дитина до досягнення нею трьох років не є обов`язком відповідача в розумінні наведених вище норм, а є лише правом позивачки на її отримання за умови доведення можливості надавати таку допомогу відповідачем.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

В.В. Кострицький