СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. №2-з/759/76/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Горбенко Н.О., розглянувши матеріали заяви представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Калініченка Олександра Вікторовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та заборону вчиняти дії у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюк Людмила Василівна; Департамент (Центр) надання адміністративних послуг Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію права власності нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою від 17 березня 2021 року Святошинським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюк Людмила Василівна; Департамент (Центр) надання адміністративних послуг Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію права власності нерухомого майна.

Разом з позовом до суду надійшла заява представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Калініченка Олександра Вікторовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та заборону вчиняти дії, що є спірне майно. Заява вмотивована тим, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливості недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Також невжиття заходу забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач зможе відчужити спірне майно на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист. При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до суттєвого обмеження прав відповідача а володіння, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача. У зв`язку з чим просить вжити заходів забезпечення позову відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, на час розгляду цивільної справи, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї матеріали, матеріали цивільної справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні підстави для забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну нерухомість. Зазначені заходи забезпечення позову відповідають та співрозмірні заявленим представником позивачів вимогам, безпосередньо пов`язані з предметом спору, та є необхідними і достатніми для забезпечення виконання можливого судового рішення.

Що стосується вимоги заявника про накладення заборони на відчуження спірної квартири, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки накладення арешту на об`єкт нерухомості позбавляє можливості будь яку особу вчиняти дії по її відчуженню. Тому, суд вважає достатнім заходом забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 151 ЦПК України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі. Однак, представник позивачів надав до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 420 грн. 40 коп., тобто, за одну заявлену вимогу, хоча фактично заявлено дві накладення арешту та заборона вчинення дій.

Таким чином, суд частково задовольняє заяву, а саме в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а в іншій частині відмовляє у задоволені.

Вжиті заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до прийняття відповідного рішення суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 157, 259, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Калініченка Олександра Вікторовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та заборону вчиняти дії у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черленюк Людмила Василівна; Департамент (Центр) надання адміністративних послуг Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про скасування рішення про державну реєстрацію права власності нерухомого майна - задовольнити частково.

Застосувати захід забезпечення позову у вигляді:

- накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

В іншій частині забезпечення позову - відмовити.

У хвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Копію ухвали про забезпечення позову одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.О.Горбенко