КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/8100/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3443/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Галась І.А., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 131 915,73 грн. за кредитним договором № б/н від 30 липня 2008 року та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 30 липня 2008 року, згідно якої отримав кредитну картку із початковим кредитним лімітом. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 5 000,00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Звертав увагу на те, що відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Вказував, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі - 164 687,76 грн., яка складається з наступного: 4 982,13 грн. - тіло кредиту; 158 110,69 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1 594,94 грн. - нарахована пеня. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості 131 915,73 грн., що складається з наступного: 4 982,13 грн. - тіло кредиту; 126 933,60 грн. - заборгованість по процентам за період з 30 липня 2008 року по 31 жовтня 2019 року (а.с. 1-3).

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30 липня 2008 року в розмірі 4 982,13 грн., що складається з заборгованості за кредитом, а також судовий збір в сумі 2 102,00 грн. (а.с. 53-55).

Не погодившись з рішенням районного суду, 31 грудня 2020 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін (а.с. 59-71).

На обґрунтування скарги зазначила, що відсутність підпису боржника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про відсутність договірних відносин між сторонами та відсутність заборгованості, оскільки укладений договір з відповідачем є договором приєднання. Відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Окрім того, при укладенні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 3%. Зазначала, що у даній справі відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення чи неукладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Суд першої інстанції відмовивши у стягненні процентів за користування кредитними коштами, порушив вимоги ст. 1046, 1048 ЦК України. З урахуванням наявності у матеріалах справи анкети-заяви із зазначенням розміру відсотків, правові висновки, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, не можуть бути застосовані.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення процентів за користування кредитом.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 30 липня 2008 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»(а.с. 20).

За змістом анкети-заяви відповідач погодився, що вищевказана анкета-заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і згоден з Умовами та Правилами, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

В анкеті-заяві міститься відмітка, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та зазначив бажаний кредитний ліміт 2000 грн.

У заяві в графі «Банківські послуги» міститься інформація, що було видано кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», кредитний ліміт у сумі 500 грн., базова процентна ставка за кредитом 3 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1 %.

До заяви банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 21-30).

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про видані кредитні картки ОСОБА_1 було видано кредитну картку 30 липня 2008 року НОМЕР_1 з терміном дії до 02/10, а також було видано кредитні картки 27 жовтня 2010 року, 21 червня 2010 року, 27 серпня 2012 року, 02 серпня 2013 року, 15 серпня 2014 року, 17 квітня 2015 року з терміном дії до 08/18 (а.с. 19).

Також позивач надав до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 18).

До позовної заяви АТ КБ «ПРИВАТБАНК» також долучив розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30 липня 2008 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , за яким станом на заборгованість до стягнення становить 131 915,73 грн., що складається з наступного: 4 982,13 грн. - тіло кредиту; 126 933,60 грн. - заборгованість по процентам за період з 30 липня 2008 року по 31 жовтня 2019 року (а.с. 4-10).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилався на підписану сторонами заяву № б/н від 30 липня 2008 року.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві від 30 липня 2008 року сторонами погоджена базова процентна ставка за кредитом у розмірі 3 % на місяць на залишок заборгованості за користування кредитними коштами (а.с. 20).

Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 30 липня 2008 року ОСОБА_1 було видано кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії до 02/10 (а.с. 19).

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази того, що інші кредитні картки були видані відповідачу на підставі заяви від 30 липня 2008 року для пролонгації кредитного договору, колегія суддів вважає, що строк дії кредитного договору № б/н від 30 липня 2008 року сплив 28 лютого 2010 року, що підтверджується довідкою позивача (а.с. 19).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, правові підстави для стягнення заборгованості за процентами за визначений позивачем період з 01 березня 2010 року по 31 жовтня 2019 року відсутні, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а строк дії договору закінчився 28 лютого 2010 року.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч. 4 ст. 263 ЦПК України апеляційний суд з метою забезпечення однакового застосування норм матеріального права, вважає за необхідне врахувати при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 30 липня 2008 року по 28 лютого 2010 року банк не змінював та не підвищував процентну ставку, а застосовував 36 % річних за користування кредитними коштами протягом вказаного строку дії кредитної картки, виданої відповідачу за заявою від 30 липня 2008 року (а.с. 4-10).

Станом на 27 лютого 2010 року залишок заборгованості за відсотками становив 6,68 грн., яку ОСОБА_1 погасив шляхом внесення платежу на суму 6,68 грн. 26 квітня 2010 року і станом на цю дату заборгованість про процентам становила 0 грн. (а.с. 5).

З огляду на наведене, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 126 933,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих поза межами строку дії кредитного договору.

Разом з тим, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, що сторонами було погоджено процентну ставку у заяві № б/н від 30 липня 2008 року, помилково застосувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Враховуючи вказане, рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про відмову у стягненні процентів з ухваленням нового рішення про відмову в цій частині з підстав, наведених вище.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року - скасувати в частині відмови у задоволенні вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким відмовити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за договором № б/н від 30 липня 2008 року.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова