Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Петренко А.С.,

представник відповідача - адвокат Куриленко Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку з спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , просила задовольнити наступні з вимоги: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25 986,00 гривень»

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, ОСОБА_1 посилається на наступне, що з 12 вересня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі у подружжя народилась дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Після припинення шлюбу донька проживає разом з позивачем, перебуває повністю на її утриманні, займається вихованням та забезпечує усім необхідним, а саме: забезпечує належним вживанням раціону їжі, займається розвитком дитини, навчанням, забезпечує необхідних одягом, лікуванням, оздоровленням та відпочинком. З 01 лютого 2018 року донька навчається в ВНЗ «Київський медичний коледж №3», на денній формі навчання по контракту, оплату за навчання здійснює позивач, в той же час відповідач не допомагає матеріально та не бажає в добровільному порядку брати участь у додаткових витратах на дитину.

30 грудня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

12 лютого 2021 року представник відповідача - адвокат Куриленко Рада Миколаївна подала відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті підстав та предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі, оскільки витрати на здобуття освіти дитини не належать до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини, такі витрати не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 Сімейного кодексу України.

02 березня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

02 червня 2021 року представник позивача - адвокат Звольський Іван Іванович подав відповідь на відзив з викладенням своїх міркувань щодо предмету позову та зауважив, що відповідач повинен брати участь у додаткових витратах на дитину, у зв`язку з розвитком її здібностей та просив задовольнити позовні вимоги на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ( ч.8 ст.279 ЦПК України)

Представник позивача - адвокат Петренко Анна Сергіївна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснила, що 12 вересня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, під час перебування у шлюбі у подружжя народилась - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 28 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення про припинення шлюбу між сторонами. Після припинення шлюбу сторони продовжують проживати разом з дитиною в квартирі АДРЕСА_1 . 01 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ВНЗ «Київський медичний коледж №3» укладено Договір про надання освітніх послуг ОСОБА_3 , а саме: підготовчі курси у період з 01 лютого 2018 року по 30 квітня 2018 року, на виконання зобов`язань договору позивачем сплачено 3 356,00 гривень. Після закінчення підготовчих курсів з вивчанням програми матеріалу з дисципліни біолог, українська мова на рівні державних стандартів загальної середньої освіти, 01 серпня 2018 року між ВНЗ «Київський медичний коледж №3» та ОСОБА_1 , яка замовляє освітню послугу для ОСОБА_3 укладено Договір про надання освітніх послуг на денній основі за спеціальністю «223 Медсеситринство», період навчання складає з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, відповідно до договору розмір плати становить 50 000,00 гривень, 03 червня 2019 року укладено Додаткову угоди, відповідно до якої, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 60 000,00 гривень, у відповідності до укладених договорів позивачем на освіту доньки було сплачено суму в загальному розмірі 51 972,00 гривень, оскільки позивачем понесено додаткові витрати на розвиток дитини, відповідач має сплатити позивачу 50% понесених витрат, що становить 25 986,00 гривень.

Представник відповідача - адвокат Куриленко Рада Миколаївна в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та долучених до нього доказів, пояснила, що дійсно сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року, від шлюбу мають спільну - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин сторони проживають разом в квартирі, яка належить матері відповідача на підставі ордеру на жиле приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач працює на підприємстві «AGROTER LTD» на постійній основі на посаді водія міжнародником, оскільки значну частину часу відповідач перебуває у відрядженнях за кордоном за межами України, за для зручності у забезпеченні матеріального допомоги на утримання дитини, відповідач у травні 2020 року оформив банківську картку на ім`я доньки, на яку за спільною домовленістю сторін відповідач перераховує кошти щомісячно в розмірі 3 000,00 гривень. Відповідач заперечує щодо сплати половини понесених додаткових витрат в розмірі 25 986,00 гривень, які сплачено позивачем за навчання дитини у ВНЗ «Київський медичний коледж №3», оскільки саме навчання доньки з метою здобуття професійної освіти не належать до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини у відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України. Крім того позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти. Також, за рішенням суду присуджено до стягнення з відповідача на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 гривень, щомісячно, починаючи з 14 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, яке виконується відповідачем у виконавчому провадженні.

Вислухавши думку учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Судом встановлено, що з 12 вересня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі народилась дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1300, розірвано.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

05 лютого 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким присуджено до стягнення аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 14 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо підстав звернення з цим позовом до суду, ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку із проходженням підготовки курсів та навчанням дитини у Вищому навчальному закладі «Київський медичний коледж №3» за напрямом "223 медсестринство" нею сплачено кошти за навчання, в загальному розмірі 51 972,00 гривень, що зумовлює стягнення з відповідача половину понесених витрат, як додаткові витрати в розмірі ст. 185 Сімейного кодексу України.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Підготовчі курси (Підготовче відділення) призначені для групової додаткової підготовки з профілюючих дисциплін перед вступними іспитами до навчального закладу.

Судом встановлено, що 01 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ВНЗ «Київський медичний коледж №3» укладено Договір про надання освітніх послуг ОСОБА_3 , а саме: підготовчі курси у період з 01 лютого 2018 року по 30 квітня 2018 року, відповідно умов якого позивачем сплачено 3 356,00 гривень.

Після закінчення підготовчих курсів з вивчанням програми матеріалу з дисципліни біолог, українська мова на рівні державних стандартів загальної середньої освіти, 01 серпня 2018 року між ВНЗ «Київський медичний коледж №3» та ОСОБА_1 , яка замовляє освітню послугу для ОСОБА_3 укладено Договір про надання освітніх послуг на денній основі за спеціальністю «223 Медсеситринство», період навчання складає з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, відповідно до договору розмір плати становить 50 000,00 гривень,

03 червня 2019 року між Вищим навчальним закладом «Київський медичний коледж №3» та ОСОБА_1 , укладено Додаткову угоду до договору про зміну вартості навчання, відповідно до якої, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 60 000,00 гривень.

На підтвердження фактично понесених витрат на оплату навчання дитини у Вищому навчальному закладі «Київський медичний коледж №3», позивачем долучено платіжні доручення та квитанції про оплату навчання, що в загальному розмірі становить 51 972,00 гривень.

Виходячи з положень ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких основних обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Крім того, Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні врахувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі (постанова від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489/цс17).

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Висуваючи заперечення проти позову, представник відповідача у відзиві та в судовому засіданні зазначила, що сторони разом з дитиною проживають та зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є мати відповідача, відповідач офіційно працює водієм на підприємстві «AGROTER LTD», у зв`язку з постійними відрядженнями за кордон у робочих моментах, за для зручності у забезпеченні матеріального допомоги на утримання дитини, відповідач у травні 2020 року оформив банківську картку на ім`я доньки, на перераховує кошти щомісячно в розмірі 3 000,00 гривень, крім того саме навчання доньки з метою здобуття професійної освіти не належать до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат із батьків на утримання дитини у відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України, крім того позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання в державних закладах освіти.

Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, звернута увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17, в постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц та в постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів другої судової палати касаційного цивільного суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі №336/1488/19.

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Навчання дитини у загальноосвітньому навчальному закладі у розумінні наведених вище положень Сімейного кодексу України не є особливою обставиною, що стосується розвитку здібностей дитини, а є формою забезпечення права осіб на рівний доступ до освіти та/або контролю відповідності результатів навчання, здобутих на певному освітньому рівні, державним вимогам.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить висновку, що понесені позивачем витрати на оплату підготовчих курсів та навчання дитини у Вищому навчальному закладі «Київський медичний коледж №3», не є додатковими, оскільки вказані витрати не викликані особливими обставинами, у розуміння ст. 185 Сімейного кодексу України. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у вищому навчальному закладі при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. (ч. 1 ст.13 ЦПК України)

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки понесені додаткові витрати позивачем на оплату за навчання дитини у Вищому навчальному закладі «Київський медичний коледж №3», не є додатковими витратами, у розуміння ст. 185 Сімейного кодексу України.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись Сімейним кодексом України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я: