УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючої судді - Гаврилової О.В., розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, подане в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визначення порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про визначення порядку користування квартирою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 січня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_7 .

03 березня 2021 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Суд, вивчивши доводи зазначеного клопотання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Зі змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони у справі на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами щодо предмета спору (частина 3 статті 13 ЦПК України), а суд на засадах змагальності сторін, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, може лише сприяти учасникам судового процесу в реалізації таких прав, ураховуючи при цьому засади (принципи) верховенства права, рівності учасників процесу перед законом та судом.

За змістом положень пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З урахуванням наведеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , за яким виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кімнату площею 10,40 кв.м., відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 кімнату 17,10 кв.м. та кімнату 12,4 кв.м. Місця загального користування: кухню, вбиральню, ванну кімнату, передпокій (коридор) та лоджію залишити у спільному користуванні.

Проте, доводи відповідача ОСОБА_1 про відсутність предмета спору фактично є запереченнями проти позову та зводяться до того, що родиною відповідача не чиняться перешкоди позивачеві в користуванні власністю.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, , 260, 353, 354 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

У задоволені клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки, встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: