Єдиний унікальний номер справи 363/4131/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/8978/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою комунального підприємства Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення суми заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення суми заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що при прийнятті на посаду заступника директора Комунального Підприємства Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База» керівник підприємства наказав йому скласти заяву про звільнення без зазначення дати звільнення. Уникаючи конфліктів з керівництвом, він був вимушений її скласти і віддати керівнику закладу, сподіваючись на те, що оскільки така заява без дати є завідомо нікчемною, вона не зможе завдати шкоди його правам та інтересам як працівника. Після повернення з лікарняного 05 вересня 2020 року позивач дізнався, що його звільнено з посади з 01 вересня 2020 року, тобто в період непрацездатності. Підставою звільнення була зазначена заява працівника, однак такої заяви він не подавав, не знав про своє звільнення та не бажав його настання. Вважав, що звільнення відбулося без законних на те підстав передбачених ст. 38 КЗпП України.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ №73 від 28 серпня 2020 року, виданий відвідачем про його звільнення з посади заступника директора Комунального Підприємства Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База»; визнати недійсним запис про звільнення у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення останнього з посади заступника директора Комунального Підприємства Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База»; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора Комунального Підприємства Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База»; стягнути з відповідача суму заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 36 348,71 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 31 березня 2021 року вищевказаний позов задоволено частково; визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База» №73 від 28 серпня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора КП Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База». Визнано недійсним запис в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора КП Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База» на підставі наказу № 73 від 28 серпня 2020 року, виданого КП Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База»; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника директора КП Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База»; стягнуто з КП Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База» на користь ОСОБА_1 суму заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 36 348 (тридцять шість тисяч триста сорок вісім) грн. 71 (сімдесят одну) коп.; вирішено питання судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що вказане рішення відповідає наведеним вимогам.

Одним із доводів апеляційної скарги було те, що чинним законодавством України не передбачено обов`язкової форми заяви про звільнення, а тому відсутність дати на такій заяві з точки зору апелянта не може робити її недійсною.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким твердженням апелянта.

Визначення дати звільнення є обов`язковою умовою для такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених ст. 38 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстав вважати про наявність наміру працівника звільнитись за власним бажанням. Таким чином заява позивача про звільнення із займаної посади не містить волевиявлення (пропозиції) позивача на таке звільнення, а також не містить строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати, та причини такого волевиявлення, відтак передбачених Законом підстав для звільнення працівника.

Резолюція керівника відповідача проставлена на заяві позивача про звільнення також не містить пропозиції/рішення щодо часу, з якого може бути розірвано трудовий договір з позивачем. Заява про звільнення не містить дати її написання, в ній лише вказано її вхідну дату - 18 серпня 2020 року. Недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за власним бажанням.

Як передбачено вимогами ч. 2 ст. 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботу і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою. При цьому колегія суддів зазначає, що в даному випадку необхідна не лише наявність заяви про звільнення працівника, а й сам факт подання такої заяви.

Жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що позивач з 18 серпня 2020 року залишив місце роботи та припинив свою трудову діяльність, як про це зазначає відповідач, роботодавцем до суду надано не було. Зазначене також спростовується довідкою КП Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База» №2 від 29 січня 2020 року, з якої вбачається, що підприємство в повній мірі виплатило позивачу заробітну плату за роботу в серпні. За таких умов позицію відповідача з цього приводу суд вважає недоведеною.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що звільнення позивача відбулося без дотримання вимог ст. 38 КЗпП України без дійсного волевиявлення позивача, тобто, у даному випадку відсутній сам факт подання такої заяви про звільнення, а тому спірний наказ №73 від 28 серпня 2020 року є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Ще одним із доводів апеляційної скарги було те, що у вересні відповідач виплатив позивачу компенсацію за невикористану відпустку та заробітну плату за один робочий день. В той же час, належних доказів на підтвердження зазначеного відповідачем до суду першої інстанції надано не було.

З доданих до апеляційної скарги документів убачається, що відповідач надав апеляційному суду розрахунково-платіжну відомість по заробітній платі за вересень місяць 2020 року, яку не було подано ним до суду першої інстанції.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи довів неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Вказані докази не були представлені до суду першої інстанції, а апелянт не обґрунтовував наявності передбачених ст. 367 ЦПК України підстав для прийняття таких доказів в суді апеляційної інстанції. За таких умов представлені разом з апеляційною скаргою документи не можуть бути прийняті судом та враховуватися при вирішенні справи.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу комунального підприємства Вишгородської районної ради «Навчально-Спортивна База» залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 31 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько