Номер провадження: 22-ц/813/3972/21
Номер справи місцевого суду: 523/2968/18
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Стратулата С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Біляївська районна державна адміністрація, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з дитиною,

встановив:

01 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні його з дитиною та визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_3 , 2011 р.н.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 24.04.2013 року було розірвано шлюб між ним та відповідачкою, який було зареєстровано 10.09.2010 року. Від шлюбу колишнє подружжя має малолітню доньку. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю, рішенням Суворовського районного суму м. Одеса від 29.04.2013 року було постановлено про стягнення з нього аліментів, однак з виконавчим листом до виконавчої служби ОСОБА_2 звернулась лише на початку 2018 року.

До часу звернення позивача з позовом, він постійно надавав матеріальну допомогу на виховання дитини, сплачував кошти за дитсадок, купував одяг. ОСОБА_1 постійно спілкується з дитиною. Однак, останнім часом, відповідачка почала постійно перешкоджати у спілкуванні батька з дитиною, не дозволяє брати її додому, забирати з дитячого садка та проводити разом час. Свою поведінку відповідачка не пояснює, а позивач, як врівноважена, дієздатна особа, свідомий громадянин, у якого є своє житло та який має позитивні характеристики з постійного місця роботи, розуміє свій батьківський обов`язок, бажає приймати участь у вихованні своєї дитини, спілкуватись з нею.

Оскільки жодних підстав вважати, що його спілкування з донькою спричинить їй шкоду, не існує, позивач просив його позов задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, так як вважає, що ОСОБА_1 не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не сплачує аліментів, а вона в свою чергу ніколи не забороняла йому спілкуватись з донькою.

Не погоджуючись із змістом позовної заяви, відповідачка подала до суду відзив, у якому просила відмовити ОСОБА_1 у позові. ОСОБА_2 наголошувала на тому, що оскільки колишній чоловік в добровільному порядку не виконував батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини, вона була змушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів, наразі в межах виконавчого провадження № 5562656 перебуває її виконавчий лист про стягнення з боржника 800 грн. аліментів щомісячно. Однак, свій обов`язок по сплаті аліментів позивач належним чином не виконує, тому виникла заборгованість у сумі 21329,03 грн., що змусило її звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення неустойки (пені).

Крім того, відповідачка заперечувала факт того, що вона перешкоджає батьку її дитини у спілкуванні з нею, вважає, що у відповідності ч. 1 ст. 81, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач не надав доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Також заперечувала проти того, щоб дитина залишалась на ніч у батька, адже ОСОБА_1 проживає разом із батьком, що підтверджується довідкою (випискою із домової книги), їй також відомо, що з позивачем в кімнаті проживає жінка з дитиною протилежного полу, тому враховуючи таку ситуацію, відсутність окремої кімнати, ванної, вважає не припустимим залишення доньки на ніч з позивачем.

Також відповідач зазначила, що дитина відвідує різноманітні заняття, тому бажаний час позивача, щодо зустрічей з донькою, буде порушувати режим її розпорядку дня. На підтвердження обставин викладених у відзиві, надала довідку про заборгованість по сплаті аліментів, свою характеристику з навчального закладу та характеристику ОСОБА_1 , надану його сусідами.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено такі способи участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини:

- систематичні побачення з донькою два рази на тиждень, а саме вівторок та четвер з 17:00 год. до 20:00 год. з урахуванням відвідування дитиною будь яких зайнять, кружків, спортивних секцій тощо.

У разі відвідування дитиною у зазначені дні будь яких занять, кружків, спортивних секцій тощо, побачення відбуваються у понеділок та середу з 17:00 год. до 20:00 год.

Встановлено дні, по яких ОСОБА_1 буде забирати дитину до себе додому, а саме: кожну суботу, з 18:00 години суботи до 18:00 години неділі з правом залишити дитину на ніч з суботи на неділю, за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері, ОСОБА_2 , враховуючи думку та стан здоров`я дитини.

Встановлено дні, по яких ОСОБА_1 буде забирати дитину до себе додому в період літніх канікул, а саме: два тижні у серпні місяці щороку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2020 року, та постановлення нового, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

14 вересня 2020 року до Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2020 року - без змін (а.с. 164-165).

Разом з тим, до судового засідання, а саме 19.02.2021 року представником ОСОБА_1 адвокатом Стратулатом С.Д. на електронну пошту Одеського апеляційного суду була подана заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyСon, копії вказаного клопотання направлені сторонам у справі поштовою кореспонденцією з повідомленням (а.с. 186-190).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року дане клопотання було задоволено і розгляд справи, який був призначений на 24.02.2021 року, в 11.00 год., було вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn». Копія даної ухвали суду направлена учасникам справи належним чином в електронній формі (а.с. 191-193, 194).

Що стосується заяви відповідачки ОСОБА_2 про перенесення судового засіданні на іншу дату, то колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, враховуючи, що вона надійшла до суду вже після розгляду справи (а.с.103), крім того ОСОБА_2 як і її представник адвокат Білянська К.А. належним чином і завчасно повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 24.02.2021 року, на 11.00 год.(а.с. 48, 176, 177, 183).

Крім того, оскільки суддя Комлева О.С. в період з 01.03.2021р. по 05.03.2021 р. перебувала на лікарняному, а суддя Сегеда С.М. в період з 08.03.2021р. по 12.03.2021р. на ХVІІІ з`їзді суддів України (а.с.208, 209), повне судове рішення складено в перший робочий день, коли суддя-доповідач Сегеда С.М. приступив до виконання своїх посадових обов`язків, а саме 15.03.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 1 ст. 153 СК України - мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Крім того, ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Дитина проживає разом із матір`ю, ОСОБА_1 , як батько дитини, прагне спілкування з донькою, однак відповідач перешкоджає у цьому.

Згідно ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку спілкування з дитиною, до позову додано висновок органу опіки та піклування Біляївської РДА Одеської області, складений на підставі звернення до них ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді даної справи слід враховувати позитивні характеризуючі дані позивача, а також Декларацію прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Крім того, ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Суд також виходив із того, що відповідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 року, наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.)

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

У зв`язку з викладеними обставинами в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність усунення перешкод позивачу ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, оскільки цей висновок суду є законним і обгрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду про визначення порядку спілкування позивача з дитиною своєю малолітньою донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ухвалюючи судове рішення, суд виходив із Висновку органу опіки та піклування Біляївської РДА від 20.08.2018 року, який, керуючись ст. ст. 141, 150, 153 СК України, встановив за доцільне визначити час та місце зустрічі батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожного вівторка з 17 години до 20.00 години, щочетверга з 17.00 години до 20.00 години та щонеділі з 18 години до 20.00 години за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері, ОСОБА_2 (а.с. 79-80).

Однак, суд оскаржуваним рішенням також встановив час та місце зустрічі батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожну суботу, з 18.00 год. до 18.00 год. неділі з правом залишення дитини на ніч з суботи на неділю, без присутності матері.

Також суд оскаржуваним судовим рішенням встановив дні, по яких ОСОБА_1 буде забирати дитину до себе додому в період літніх канікул, а сам: 2 тижні у серпні місяці кожного року.

Однак, колегія суддів не у повній мірі погоджується з даним висновком суду, оскільки судом не було враховано, що таким чином мати малолітньої доньки відповідачка і заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично позбавлена можливості спілкуватись з донькою в суботу та неділю, тобто у вихідні дні, чим порушуються її права на спілкування з дитиною у вихідні дні.

Із пояснень позивача ОСОБА_1 , які ним дані в суді апеляційної інстанції слідує, що він розуміє ту обставину, що донька не повинна залишатись у нього на ніч із суботи на неділю, крім того він пояснив суду, шо на даний час вони з відповідачкою і заявником апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично домовились про час і місце його зустрічі з малолітньою дитиною, однак для кінцевої домовленості, йому потрібен час.

З огляду на вкладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне встановити інший порядок спілкування позивача ОСОБА_1 зі своєю малолітньою дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: кожного четверга з 17.00 год. до 20.00 год. та щонеділі з 11.00 год. до 17.00 год. за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері, ОСОБА_2 .

При цьому колегія суддів враховує, що 22 квітня 2021 року доньці сторін виповниться 10 років, а тому перебування її вночі в кімнаті гуртожитку з батьком і дідусем, тобто з особами іншого полу, може негативно впливати на її психічний стан, що є недопустимим.

Колегія суддів також враховує, що у вівторок, у часи, які визначені судом для побачень позивача зі своєю донькою, остання зайнята на секції, а тому визначення їх спілкування у вказаний день є неможливим.

Що стосується неділі, то колегія суддів також вважає, що спілкування позивача з донькою буде достатнім щонеділі, однак з 11.00 години до 17.00 години, оскільки доньці сторін потрібно достатньо часу для підготовки до занять в школі, які мають бути в понеділок.

При цьому колегія суддів зазначає, що в п. 54 рішення ЄСПЛ по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява №31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johan sen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Тобто, при винесенні рішення суд має приймати до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Що стосується висновку суду про необхідність встановлення способу участі спілкування позивача зі своєю малолітньою донькою, без участі матері ОСОБА_2 , то колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки дитині 22 квітня 2021 року виповниться 10 років, а тому її спілкування з батьком можливе без присутності матері.

З підстав викладеного, колегія суддів вважає, що в решті рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2020 року, у тому числі щодо встановлення участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини у період літніх канікул, слід залишити без змін.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційної скарги частково надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткову законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення частково ухвалено не у відповідності до вимог матеріального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати, в частині визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини та прийняти в цій частині постанову, якою встановити способи участі позивача ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 :

кожного четверга з 17.00 години до 20.00 години та щонеділі з 11.00 години до 17.00 години за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері, ОСОБА_2 .

В решті рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2020 року, у тому числі щодо встановлення участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини у період літніх канікул, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2020 року скасувати, в частині визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини та прийняти в цій частині постанову, якою встановити способи участі позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

кожного четверга з 17.00 години до 20.00 години та щонеділі з 11.00 години до 17.00 години за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері, ОСОБА_2 .

В решті рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 червня 2020 року, у тому числі щодо встановлення участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини у період літніх канікул, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення з поважних причин складено 15.03.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра