справа № 490/7220/15-ц
провадження №6/489/215/21
УХВАЛА

20 липня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Плаксіна В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого 12.03.2016 Ленінським районним судом міста Миколаєва по справі № 490/7220/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.06.2008 в сумі 50350,00 дол.США заборгованості по кредиту і процентам та 25117,21 грн. заборгованості за пенею.

В обґрунтування заяви вказано, що на виконанні в Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі Інгульський ВДВС) з 08.11.2016 відкрито виконавче провадження № 52826358 з виконання вказаного виконавчого листа.

26.03.2021 між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Юніон» (далі - ТОВ «Інвестмент Юніон») укладено договір факторингу за № 26/03/1/2021, за умовами якого ТОВ «Інвестмент Юніон» набуло право вимоги кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.06.2008.

Новий кредитор ТОВ «Інвестмент Юніон» надав ОСОБА_2 гарантійний лист згідно якого у разі погашення останнім кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.06.2008 у сумі 67057,00 заборгованість за вказаним кредитним договором буде погашена без будь-яких претензій з боку нового кредитора до позичальником та поручителя.

Надано пропозицією боржник ОСОБА_2 скористався та сплатив 26.03.2021 обумовлену в гарантійному листі суму на вказані реквізити, що підтверджується квитанцією.

У зв`язку із цим ТОВ «Інвестмент Юніон» надало довідку від 29.03.2021 за № 29/03/21-3 про відсутність заборгованості за кредитним договором. 26.03.2021 на підтвердження припинення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за договором № 0 від 25.06.2008 було розірвано договір іпотеки від 25.06.2008 за № 3812, укладений в якості забезпечення по кредитному договору, та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на наведені обставини боржник просить визнати виконавчий листа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із відсутністю обов`язку боржника.

Інгульский ВДВС 19.07.2021 надав до суду відзив в яких просив відмовити в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, так як припинення зобов`язання відбулося після початку примусового виконання судового рішення. У такому випадку, виконавче провадження підлягає закінченню у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, до відділу не надходила ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження стягувача АТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Інвестмент Юніон», а тому довідка від 29.03.2021 про відсутність заборгованості за виконавчим листом не є доказом, оскільки Товариство не є стороною виконавчого провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чиним, що відповідно до статті 432 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суд міста Миколаєва від 22.02.2016 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 50350, 75 дол. США та пеню у розмірі 25117,21 грн.,, а також судовий збір у сумі 1827,00 грн. з кожного.

Виданий 12.03.2016 на підставі вказаного рішення виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 перебуває на виконані в Інгульському ВДВС, постановою якого від 08.11.2016 відкрито виконавче провадження № 52826358.

Із відзиву Інгульському ВДВС вбачається, що 17.02.2021 державним виконавцем винесено постанову прийняття виконавчого провадження. Цього ж дня винесено постанову про стягнення виконавчого збору та направлено боржнику для виконання, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. 17.02.2021 винесено постанову про арешт майна боржника для забезпечення примусового виконання виконавчого документа та внесено обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із наданих боржником доказів вбачається, що 26.03.2021 між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «Інвестмент Юніон» укладено договір факторингу за № 26/03/1/2021, за умовами якого ТОВ «Інвестмент Юніон» набуло право вимоги кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.06.2008.

Новий кредитор ТОВ «Інвестмент Юніон» надав ОСОБА_2 гарантійний лист згідно якого у разі погашення останнім кредитної заборгованості за кредитним договором № 0 від 25.06.2008 у сумі 67057,00 заборгованість за вказаним кредитним договором буде погашена без будь-яких претензій з боку нового кредитора до позичальником та поручителя.

Наданою пропозицією боржник ОСОБА_2 скористався та сплатив 26.03.2021 обумовлену в гарантійному листі суму на вказані реквізити, що підтверджується квитанцією № 11 від 26.03.2021.

У зв`язку із цим ТОВ «Інвестмент Юніон» надало ОСОБА_1 , як поручителю, довідку від 29.03.2021 за № 29/03/21-3 про відсутність заборгованості за кредитним договором. Крім того, 26.03.2021 на підтвердження припинення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 25.06.2008 було розірвано договір іпотеки від 25.06.2008 за № 3812, який укладений в якості забезпечення по кредитному договору, та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджено нотаріально посвідченим договором, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 439.

Як вбачається із відзиву Інгульського ВДВС стягувачем у виконавчому поводженні є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», заміна стягувача у встановленому законом порядку не здійснювалася.

Таким чином, з встановлених обставин вбачається, що відступлення прави вимоги, заміна кредитора та припинення зобов`язань боржника відбулися під час примусового виконання рішення суду. При цьому, заміна стягувача у виконавчому провадженні не здійснювалася та по теперішній час стягувачем у виконавчому провадженні є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», на користь якого стягнута заборгованість.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначений принцип закріплений і у статті 18 ЦПК України.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 Конституційний Суд України).

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розділом VI ЦПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно частин першою, третьою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин .

Таким чином, враховуючи імперативні приписи статті 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 432 ЦПК України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Процесуальним законодавством передбачено підстави, за якими виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Разом з тим, поняття «обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» за своїми правовою природою та змістом не слід ототожнювати з передбаченим Цивільним кодексом України поняттям «припинення зобов`язань», оскільки йдеться про принципово різні сфери правового регулювання: в першому випадку - про публічно-правові відносини, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, в другому - про відносини цивільні.

Застосування такого способу припинення зобов`язання, щодо якого існує рішення суду, яке набрало законної сили і перебуває на стадії примусового виконання, має відбуватись з урахуванням приписів ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

З урахуванням приписів ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає, що право на стягнення заборгованості, яке підтверджене судовим рішенням і виконавчим листом від 12.03.2016, який з 08.11.2016 перебуває на примусовому виконанні, повинне бути реалізоване у формах і у спосіб, встановлений законодавством про виконавче провадження.

Тому, зважаючи на те, що виконання судового рішення є невід`ємною стадією судового процесу та цивільний процес по справі повинен завершуватись виконанням рішення суду, що набрало законної сили, то домовленості сторін щодо зміни способу виконання або припинення виконання судового рішення повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень статті частини 2 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Питання затвердження мирової угоди, укладеної сторонами в процесі виконання судового рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення, як і питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, встановлення або зміни способу або порядку виконання вирішується виключно судом в порядку, передбаченому статтями 434, 435 ЦПК України.

Статей 39 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав, які надають виконавцю право закінчити виконавче провадження, до таких випадків, зокрема, належить, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наведене свідчить, що чинне законодавство не забороняє сторонам досягти домовленості щодо припинення зобов`язання після прийняття судового рішення та відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання. Разом з цим, Закон України «Про виконавче провадження» містить вимоги, дотримання яких є обов`язковим для закінчення виконавчого провадження у тих випадках, коли судове рішення виконано у спосіб інший, ніж зазначено у виконавчому документі.

З огляду на наведене та враховуючи, що припинення обов`язку боржника відбулося після початку примусового виконання судового рішення, суд вважає відсутніми правові підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у розумінні вимог статті 432 ЦПК України, а тому заява підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 258 - 260, 432 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20.07.2021.

Суддя І.В.Коваленко