ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/4262/21
провадження № 6/753/331/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судових засідань Москаленко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а подання приватного виконавця виконавчого округу місто Київ Кошарського Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста»,

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу місто Київ Кошарського О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста».

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 1 березня 2021 року подання було передано судді Шаповаловій К.В. Фактично передано судді - 4 березня 2021 року.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу місто Київ Кошарського О.В. знаходиться виконавче провадження № 60914561 з виконання виконавчого листа № 2-2987/12, виданого 21 вересня 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» 2006337, 90 грн. заборгованості за кредитним договором та 2823 грн. - судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року у справі № 2-2987/12 змінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста».

20 грудня 2019 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 60914561, яку 21 грудня 2019 року рекомендованим листом надіслано боржнику ОСОБА_1

Приватний виконавець зазначає, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача на користь банку, боржник борг у повному обсязі не сплатив. На думку приватного виконавця, боржник, знаючи про відкрите виконавче провадження, ігнорує законні вимоги виконавця та ухиляється від виконання судового рішення, що є підставою для задоволення подання та тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У судове засідання 5 березня 2021 року приватний виконавець не з`явився, про день, час та місце розгляду подання повідомлений належним чином. Разом з поданням приватний виконавець Кошарський О.В. подав заяву про розгляд подання за його відсутності. Подання він підтримує, просить його задовольнити.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу місто Київ Кошарського О.В. знаходиться виконавче провадження № 60914561 з виконання виконавчого листа № 2-2987/12, виданого 21 вересня 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» 2006337, 90 грн. заборгованості за кредитним договором та 2823 грн. - судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року у справі № 2-2987/12 змінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста».

20 грудня 2019 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 60914561, яку 21 грудня 2019 року рекомендованим листом надіслано боржнику ОСОБА_1

23 грудня 2019 року приватним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів та майна боржника ОСОБА_1 , відповідно до яких було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, і на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Крім того, 20 грудня 2019 року приватним виконавцем здійснено запити до відповідних державних органів щодо встановлення наявності у боржника ОСОБА_1 у власності рухомого/нерухомого майна, за рахунок якого можливе виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Також, приватним виконавцем встановлено місце реєстрації боржника, та здійснено запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону боржником ОСОБА_1 .

За результатами отриманих відповідей, приватним виконавцем було встановлено, що боржнику на праві власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на яке накладено арешт.

Належність боржнику на праві власності іншого нерухомого майна та транспортних засобів приватним виконавцем не було встановлено.

Відповідно до повідомлення АТ «КБ Приватбанк» на рахунках ОСОБА_1 , що відкриті у цьому банку, не достатньо коштів для накладення арешту в сумі 2203545,99 грн.

За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

У розділі «Ухилення боржника від виконання зобов`язань» узагальнення Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01 лютого 2013 року зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд з прав людини у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, приватний виконавець 24 грудня 2019 року здійснив виклик боржника ОСОБА_1 до офісу на 23 січня 2020 року для сплати боргу за виконавчим листом № 2-2987/12. Доказів надсилання та отримання боржником вказаної вимоги, приватним виконавцем суду не надано.

При цьому до матеріалів подання додано розписку, відповідно до якої боржник ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження № 60914561 ознайомився 13 лютого 2020 року.

Як вбачається із матеріалів подання, всі виконавчі дії приватним виконавцем здійснювались протягом 2-3 днів після відкриття виконавчого провадження, тобто у період з 20 по 24 грудня 2019 року (здійснення запитів для встановлення наявності у власності боржника рухомого/нерухомого майна, прийняття постанов про арешт майна та коштів боржника, встановлення місця реєстрації та отримання інформації щодо перетину кордону боржником). Матеріали подання не містять будь-яких документів на доказ того, що у період з 1 січня 2020 року по 26 лютого 2021 року (день надсилання цього подання до суду) приватним виконавцем здійснювались будь-які виконавчі дії для примусового стягнення з боржника боргу на користь стягувача (виклики боржника, перевірка наявності майна боржника, опис майна, яке можна реалізувати для виконання судового рішення тощо).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 77-80 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій приватному виконавцеві. Приватним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому маючи змогу виконати зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин.

Здійснення одного виклику боржника до офісу приватного виконавця через 4 дні після відкриття виконавчого провадження (24 грудня 2019 року) для сплати боргу за виконавчим листом, не може вважатись вчиненням з боку приватного виконавця всіх необхідних та можливих дій для примусового виконання судового рішення, а отже не може бути доказом умисних та свідомих дій боржника, що свідчать про ухилення виконання рішення суду.

Слід також зазначити, що у поданні не зазначено підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України. Сам факт здійснення боржником перетину державного кордону України не є беззаперечною підставою вважати, що боржник має намір виїхати за межі території України.

Крім того, запит щодо перетину кордону боржником ОСОБА_1 здійснювався приватним виконавцем у грудні 2019 року. Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 останній раз перетинав кордон 25 серпня 2019 року, тобто за 4 місяці до відкриття виконавчого провадження.

Звернення державного (приватного) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним (приватним ) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Приватний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Крім того, не надано виконавцем і будь-яких доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань.

Судом враховано, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте наявні у справі матеріали не містять жодних даних про те, що встановлення такого обмеження якимось чином цьому посприяє.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається, що не перешкоджає приватному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду.

Керуючись статтею 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу місто Київ Кошарського Олександра Володимировича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвестохіллс Веста» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: К.В. Шаповалова