печерський районний суд міста києва
15 липня 2021 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Бусик О.Л.
при секретарі судових засідань -Шевчук А.В.
учасники справи:
позивач - приватний підприємець ОСОБА_1
відповідач - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати,-
У квітні 2021 року приватний підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати.
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що 05 січня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір управління нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_3
09 січня 2020 року договір пролонговано на тих же умовах до 08 січня 2022 року. У зв`язку з пандемією COVID-19 відповідачу була зроблена знижка в розмірі 20% до 01 листопада 2020 року.
Однак станом на 20 жовтня 2020 року ОСОБА_2 допустила заборгованість з орендної плати за 4 місяця. Наймач посилалася на проблеми з банком, арештом рахунків в банку, обіцяючи кожний місяць оплату, в тому числі в письмовій формі. Так 29 жовтня 2020 року позивач видала розписку, згідно з якою зобов`язувалась оплатити заборгованість до 31 грудня 2020 року, однак оплату не внесла. Крім того, відповідач не платила також і комунальні платежі за опалення.
У подальшому відповідач обіцяла оплатити борг до 07 лютого 2021 року, однак заборгованість не оплатила.
Згідно з умовами договору оренди загальна сума заборгованості за договором складає 193160 грн, що еквівалентно 6898 доларів США. На вказану суму є згода відповідача, яка підтверджена розпискою.
Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача витрат з оплати судового збору.
Ухвалою судді від 09 квітня 2021 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відзив від відповідача не надійшов.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила.
Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд установив, що 05 січня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір управління нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_3
29 грудня 2018 року ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняв залогову суму за оренду квартири АДРЕСА_1 в сумі 400 доларів США, що підтверджується розпискою.
08 січня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір оренди вказаної квартири з оплатою за місяць 30 635 грн, що еквівалентно 1100 доларів США. Вказана сума повинна вноситись до 08 числа кожного наступного місяця.
09 січня 2020 року сторони продовжили дію договору оренди до 08 січня 2022 року на умовах вказаного договору, про що написали розписку на договорі оренди.
29 жовтня 2020 року ОСОБА_2 визнала заборгованість з орендної плати за 4 місяці (липень, серпень, вересень, жовтень) 2020 року, яку зобов`язалась погасити до 31 грудня 2020 року, про що написала розписку на договорі оренди.
Пунктом 2.5 договору передбачено, що наймач зобов`язується дотримуватись умов договору у відношенні своєчасності і повноти внесення орендної плати й інших платежів.
На момент укладення даного договору, щомісячна орендна плата еквівалентна 1100 доларам США за поточним курсом продажу долара США, установленим НБУ, що з метою мінімізації можливих інфляційних процесів є орієнтиром для корекції суми щомісячної плати, зазначеної в п. 3.1 даного договору (пункт 3.1.1 договору).
Зміна сторонами договору розміру орендної плати, а також корекція, передбачена п. 3.1.1 протягом терміну дії даного договору, можлива тільки за згодою сторін і закріплюється додатковими угодами.
Оплата комунальних послуг, що відноситься до об`єкта нерухомості здійснюється за рахунок наймача (пункт 3.1.3 договору).
Розрахунок з орендної плати за об`єкт нерухомості здійснюється сторонами до 8 числа поточного місяця.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 626 ЦК України).
Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статей 810,811 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі.
Згідно зі ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.
Відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував про те, що ОСОБА_2 допустила заборгованість із орендної плати за 4 місяці, що відповідач визнала, видавши 29 жовтня 2020 року розписку, в якій зобов`язувалась сплатити борг до 31 грудня 2020 року, а також не сплатила борг до закінчення терміну дії договору.
Факт наявності указаної заборгованості та її розмір відповідачем під час розгляду справи не спростовано.
Крім того, відповідно до статті 815 ЦК України та згідно з розділом 3 договору оренди відповідач на орендаря покладено обов`язок зі сплати комунальних послуг, в тому числі за послуги з централізованого опалення.
Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача за послуги з централізованого опалення та за послуги з обслуговування вузла комерційного обліку підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, то суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина перша статті 550 ЦК України).
Частиною другою статті 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Оскільки договором оренди, укладеним сторонами, розмір неустойки не встановлений, підстави для її стягнення відсутні.
Посилання позивача на Закон України від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» щодо стягнення пені відповідно до норм цього закону є безпідставними, оскільки цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, в той час як стороною договору оренди є фізична особа - ОСОБА_2 , яка не є суб`єктом підприємницької діяльності.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ураховуючи те, що внаслідок невиконання ОСОБА_2 передбаченого умовами договору оренди нерухомого майна від 08 січня 2019 року зобов`язання зі сплати грошових коштів за користування квартирою, з неї разом з основним боргом підлягають стягненню три проценти річних відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 193160 грн, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 09 липня 2020 року до 30 квітня 2021 року, що становить 296 днів помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), тобто 193160 грн х 296 день х 3 : 100 : 365 = 4699,34 грн.
Що стосується стягнення з відповідача інфляційних втрат, то суд виходить з наступного.
На момент укладення даного договору сторони погодили, що місячна орендна плата еквівалентна 1100 доларам США за поточним курсом продажу долара США, установленим НБУ, що з метою мінімізації можливих інфляційних процесів є орієнтиром для корекції суми щомісячної плати, зазначеної в п. 3.1 даного договору (пункт 3.1.1 договору).
За змістом пункту 3.2.1 договору оренди орендна плата здійснюється в гривні по курсу продажу долара в офіційних обмінних пунктах на момент оплати.
Ураховуючи те, що офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, в той час як сторони договору оренди передбачили сплату орендної плати в гривнях, що еквівалентна 1100 доларам США по курсу продажу долара в офіційних обмінних пунктах на момент оплати, тому у вказаному зобов`язанні сума орендної плати індексації не підлягає, а отже й відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Таким чином, слід дійти висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення основного боргу, витрат за житлово-комунальні послуги та трьох процентів річних згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п.35). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну (п.36).
Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 92,27 % х 2409 грн : 100% =2222,78 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 626,628, 773, 810, 811, 812, 815 ЦК України, ст.ст.12, 19, 81, 82, 89, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов приватного підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з орендної плати - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 193160 (сто дев`яносто три тисячі сто шістдесят) гривень заборгованості з орендної плати, 24 357 (двадцять чотири тисячі триста п`ятдесят сім) гривень витрат за житлово-комунальні послуги, 4699 (чотири тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 35 копійок як три проценти річних та 2222,78 гривень витрат з оплати судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ).

Повний текст судового рішення складено 22 липня 2021 року.

Суддя О.Л. Бусик