ПОСТАНОВА

Іменем України

25 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/1414/20

провадження № 22-ц/4809/253/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Олександрійський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро);

відповідач - Державне підприємство «Сетам»;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «Сетам», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за апеляційною скаргою Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 року (суддя Коліуш Г.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов та інших доводів сторін

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства управління юстиції (м. Дніпро) (далі - Олександрійський МРВ ДВС) на його користь коштів, сплачених за придбане майно в сумі 43 025,50 грн; стягнення з Державного підприємства "Сетам" (далі - ДП «Сетам») сплаченого гарантійного внеску в сумі 2 264,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 березня 2019 року ДП «Сетам» проведено електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні № 57572868 з примусового виконання виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №2/398/1362 від 03 вересня 2018 року - земельної ділянки площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628. Переможцем електронних торгів було визнано позивача. 27 березня 2019 року позивачем за придбане на торгах майно сплачено кошти в сумі 43 025,50 грн на рахунок Олександрійського МРВ ДВС. До того ж, позивачем 17 березня 2019 року було сплачено 2 264,50 грн гарантійного внеску на рахунок організатора торгів - ДП «Сетам». Однак, приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Приходьком О.В. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, оскільки вчинення такої нотаріальної дії суперечить законодавству України.Суттю відмови є дія мораторію (заборони) на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Як було з`ясовано позивачем, боржник у виконавчому провадженні №57572868 набула право власності на земельну ділянку, виділену в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування, а тому земельна ділянка перебуває в статусі вилученої з цільового обороту та не могла бути реалізована будь-яким способом. Зазначається, що недійсність правочину купівлі-продажу через електронні торги земельної ділянки, виділеної в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства, передбачена п. «б» п. 15 розділу Х Перехідні положення ЗК України, а відтак, зазначений правочин є нікчемним.

Оскільки визнання нікчемного правочину недійсним у судовому порядку не вимагається, позивач, з метою захисту порушених прав, звернувся до суду з даним позовом.

03 липня 2020 року ДП «Сетам» подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що за відповідність документів, на підставі яких до системи вноситься інформація про арештоване майно, а також за достовірність зазначеної у заявці інформації, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Стверджує, що на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0628 не поширюється дія мораторію, оскільки вона не є земельною ділянкою виділеною в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а є новим об`єктом нерухомого майна, який утворився внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :00:000:0511 за рішенням суду.

Вказує, що Порядком реалізації арештованого майна передбачено необхідність повернення гарантійного внеску переможцю торгів лише у разі визнання таких торгів недійсними.

Вважає, що у спірних правовідносинах оскарженню підлягає постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки відповідачами права позивача не порушені, останнім обрано неналежний спосіб захисту порушеного права (а.с. 41-46).

Про невизнання вимог позивача зазначив також Олександрійський МРВ ДВС. У поданому до суду відзиві зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:0511 була виділена в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства. Однак, предметом продажу на електронних торгах виступає зовсім інша земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0628, яка належить боржнику у виконавчому провадженні на праві приватної власності, та на яку дія мораторію не поширюється. Вважає, що порушення прав позивача полягає у відмові приватного нотаріуса видати свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна, а тому оскарженню підлягає постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, у зв`язку з тим, що відповідачами його права не порушувались (а.с. 71-73).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено; застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме: стягнуто з Олександрійського МРВ ДВС на користь позивача грошові кошти в сумі 43 025,50 грн., сплачені переможцем електронних торгів, проведених 18 березня 2019 року, з продажу земельної ділянки площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628, що розташована за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, Комінтернівська сільська рада; стягнуто з ДП «Сетам» на користь позивача грошові кошти в сумі 2 264,50 грн., сплачені ОСОБА_1 як гарантійний внесок для участі в електронних торгах.

Суд першої інстанції погодився з доводами позовної заяви, що недійсність угод про відчуження земельних ділянок, які підпадають під дію мораторію, прямо визначена приписами ЗК України, тому договір купівлі-продажу земельної ділянки на електронних торгах є нікчемним в силу закону. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції відхилив заперечення відповідачів вказавши, зокрема, що поділ земельної частки (паю) після отримання його спадкоємцями не є безумовною підставою для зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки зміна цільового призначення земельної ділянки проводиться у порядку, передбаченому ст. 20 ЗК України. Зваживши на фактичні обставини справи та вимоги закону, суд виходив з того, що порушене право позивача підлягає захисту у спосіб, визначений у позові.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Олександрійський МРВ ДВС оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 року у даній справі скасувати та постановити нове рішення, відповідно до якого позов ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вважає оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що придбана позивачем на електронних торгах земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0628 є новим об`єктом нерухомого майна, який утворився внаслідок поділу на підставі рішення суду, на який було видано свідоцтво про право власності як на новий об`єкт нерухомого майна, і на який мораторій не поширюється. Скаржник стверджує про відсутність порушеного права позивача відповідачами у справі та про неправильно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права. Вказує, що сплачені позивачем кошти відразу були перераховані стягувачу у виконавчому провадженні та на рахунок відповідача взагалі не надходили. Оскільки за результатами прилюдних торгів саме стягувач є остаточним набувачем та володільцем коштів, внесених покупцем за придбану на прилюдних торгах земельну ділянку, зазначені кошти не можуть бути стягнуті з органу державної виконавчої служби.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 20 листопада 2020 року з підстав, що в ній зазначені, апеляційну скаргу Олександрійського МРВ ДВСзалишено без руху.

Оскільки у встановлений апеляційним судом строк відповідачем було усунуто недоліки апеляційної скарги, відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 14 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

21 грудня 2020 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції, про що постановлено відповідну ухвалу.

04 січня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення ДП «Сетам» щодо поданої у справі апеляційної скарги, які за своїм змістом відповідають доводам відповідача, викладеним у відповідному письмовому відзиві на позов (а.с. 164-167).

У відповідності до вимог процесуального закону учасники справи повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 163, 183-188, 193, 196-197, 208, 212-214).

24 лютого 2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання скаржника про розгляд справи у судовому засіданні 25 лютого 2021 року без участі представника Олександрійського МРВ ДВС.

Ухвалою апеляційного суду від 25 лютого 2021 року продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою Олександрійського МРВ ДВС на п`ятнадцять днів.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, у судовому засіданні 25 лютого 2020 року проти задоволення скарги заперечив, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступного.

Обставини, встановлені судами

У ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції було з`ясовано, що у провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувала цивільна справа №1118/4567/12 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Олександрійської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Зазначена справа була оглянута у судовому засіданні суду першої інстанції у даній справі. На підставі матеріалів справи №1118/4567/12 судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до розпорядження Олександрійської районної державної адміністрації Ради народних депутатів від 27 травня 2002 року №273-р передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,59 га в межах згідно з планом, розташовану на території Комінтернівської сільської ради. Землю передано для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0511.

Вказане підтверджується наявною у матеріалах даної справи копією державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №457405 від 03 червня 2002 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8304 (а.с. 117).

Як вбачається зі змісту відомостей, внесених до зазначеного правовстановлюючого документу та скріплених гербовою печаткою, 19 квітня 2010 року державним нотаріусом Олександрійської районної державної нотаріальної контори за реєстровим №391 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на підставі якого право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до ОСОБА_5 .

Викладені обставини учасниками даної справи не заперечені.

РішеннямОлександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 липня 2012 року у справі №1118/4567/12, з урахуванням ухвал суду про виправлення описок, позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було задоволено; визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину та за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 4,59 га, що розташована на території Комінтернівської сільської ради, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю Р2 № 457405 від 03 червня 2002 року в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 118-121).

04 вересня 2013 року проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628, яка знаходиться на території Новоселівської (Комінтернівської) сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 75 зв. бік), а 16 вересня 2013 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 9436046 (а.с. 75).

Учасниками справи не заперечується, що земельна ділянка ОСОБА_2 площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628, була утворена в результаті поділу земельної ділянки площею 4,59 га, кадастровий номер :02:000:0511 на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 липня 2012 року у справі №1118/4567/12.

У ході перевірки майнового стану боржника у виконавчому провадженні №57572868 з примусового виконання виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №2/398/1362 від 03 вересня 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 88226,34 грн., Олександрійським МРВ ДВС було встановлено наявність у боржника на праві приватної власності земельної ділянки площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628 (а.с. 74).

Постановою державного виконавця Олександрійського МРВ ДВС від 16 листопада 2018 року накладено арешт на належну боржнику земельну ділянку.

18 грудня 2018 року органом держаної виконавчої служби направлено до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна - належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628, яка розташована на території Комінтернівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області (а.с. 47-48).

26 лютого 2019 року організатором торгів - ДП «Сетам» опубліковано оголошення про проведення 18 березня 2019 року торгів з примусової реалізації зазначеної земельної ділянки, стартова ціна якої склала 45 290,00 грн, гарантійний внесок учасника торгів - 2 264,50 грн.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи роздруківки квитанції про оплату ID 976102562, позивачем 17 березня 2019 року було сплачено на рахунок ДП «Сетам» суму гарантійного внеску для участі у оголошених торгах у розмірі 2264,50 грн (а.с. 9).

За результатами проведення 18 березня 2019 року електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - земельної ділянки площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628, яка знаходиться за адресою: Комінтернівська сільська рада, Олександрійський район, Кіровоградська область, (лот №334496) , переможцем став ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується протоколом проведення електронних торгів №393489 від 18 березня 2019 року, який також визначає суму, яку покупцю необхідно перерахувати на рахунок продавця - 43025,50 грн.; реквізити рахунку продавця: Отримувач: Олександрійський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, рахунок отримувача: 4253 ДКСУ в м. Києві, МФО 820172, код отримувача (ЄДРПОУ): 820172 (а.с. 10).

Відповідно до платіжного доручення від 27 березня 2019 року № 1 позивачем за реквізитами, зазначеними у протоколі проведення електронних торгів, сплачено кошти в сумі 43025,50 грн за придбання лота №334496 (а.с. 11).

01 квітня 2019 року головним державним виконавцем Олександрійського МРВ ДВС складено акт, який того ж дня затверджений начальником відділу, про проведені електронні торги з реалізації належного боржнику ОСОБА_2 нерухомого майна - земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, Комінтернівська сільська рада. Державним виконавцем, зокрема, зазначено, що загальна сума, внесена покупцем за придбане майно, склала 45 290,0 грн., із них на рахунок Організатора торгів сплачено гарантійний внесок у розмірі 2264,50 грн. та 43025,50 грн. внесено покупцем за придбане майно на депозитний рахунок Олександрійського МРВ ДВС. Вказана сума коштів надійшла на депозитний рахунок відділу 28 березня 2019 року (а.с. 12).

Листом начальника Олександрійського МРВ ДВС від 08 травня 2019 року № 2/132-19 у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 17 квітня 2019 року позивача повідомлено, що власнику сертифіката на право на земельну частку (пай) ОСОБА_4 розпорядженням Олександрійської районної державної адміністрації від 27 травня 2002 року №273-р виданий державний акт на право приватної власності на землю площею 4,59 га на території Новоселівської (Комінтернівської) сільської ради Олександрійського району для ведення особистого селянського господарства, 1/2 частини якої належала на праві приватної власності ОСОБА_2 відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду від 31 липня 2012 року в порядку спадкування за законом. Відповідно до Національної кадастрової системи України цільове призначення земельної ділянки площею 2,2971га, кадастровий номер :02:000:0628, яка розташована на території Новоселівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, яка є земельною ділянкою, виділеною в натурі (на місцевості) власнику земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства (а.с. 14).

01 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Приходько О. В. з метою отримання свідоцтва про придбання майна з електронних торгів. Постановою приватного нотаріуса позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та у видачі свідоцтва з тих підстав, що електронні торги було проведено з порушенням законодавства, а саме п. 15 розділу Х Перехідні положення ЗК України щодо заборони відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) (а.с. 15).

На запит ОСОБА_1 від 06 травня 2020 року Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру надано Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0628, відповідно до розділу «Відомості про земельну ділянку» якої зазначено, зокрема, наступне: цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення; вид використання: ведення особистого селянського господарства (а.с. 13).

Вважаючи, що продаж відповідачами земельної ділянки боржника суперечить пп. «б» п. 15 розділу Х Перехідні положення ЗК України, а тому відповідні електронні торги від 18 березня 2019 року є нікчемними, позивач способом судового захисту порушеного права обрав застосування реституції.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник, зокрема, вказує на те, що звертався до суду першої інстанції у даній справі з клопотанням про залучення до участі у даній справі співвідповідача - стягувача у виконавчому провадженні АТ КБ «ПриватБанк», з тих підстав, що нормою ст. 1212 ЦК України передбачена можливість повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, шляхом пред`явлення вимоги набувачу, який не є стороною такого правочину. Розглядаючи зазначену категорію спорів суд має враховувати положення процесуального законодавства щодо залучення до участі у справі співвідповідача.

Однак, у задоволенні зазначеного клопотання судом першої інстанції було відмовлено, оскільки відповідач не наділений правом заявляти такі клопотання. Позивачем відповідного клопотання суду заявлено не було. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16, скаржник зазначає, що оскільки сплачені покупцем кошти за придбання лоту на рахунок Олександрійського МРВ ДВС взагалі не надходили і орган державної виконавчої служби не є вигодонабувачем цих коштів, висновок суду про їх стягнення з відповідача є помилковим.

На зазначені доводи скаржника колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону на дату проведення торгів), порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Порядком реалізації арештованого майна (далі - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (в редакції на дату проведення торгів), визначено, що електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

У ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

За нормою ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Частиною 4 ст. 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Отже, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці: державна виконавча служба і організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.

Правова природа договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 215 ЦК України).

У справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатись усі сторони правочину - державна виконавча служба, організатор торгів та переможець.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 911/845/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17. У наведених постановах суд касаційної інстанції висловив позицію, що відчуження майна на спірних електронних торгах, як угода купівлі-продажу, є багатостороннім правочином, і під час подання позову про його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі.

Апеляційний суд враховує, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Відповідач притягається до справи, у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Предметом позовних вимог у даній справі є застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Апеляційний суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Загальним правовим наслідком недійсності правочину (ст. 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні нікчемного (визнаного недійсним) правочину.

Зважаючи на те, що визнання нікчемного правочину недійсним законом не передбачено, ОСОБА_1 , як покупцем за нікчемним правочином, правомірно пред`явлено вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до решти сторін такого правочину: продавця- Олександрійського МРВ ДВС та організатора торгів - ДП «Сетам».

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/12944/17.

Підсумовуючи викладене та враховуючи предмет та підстави пред`явленого позову, колегія суддів дійшла висновку про належність обраного ОСОБА_1 способу захисту порушеного права та правильність визначення позивачем суб`єктного складу відповідачів та інших учасників даної справи.

Оскільки позовних вимог до АТ КБ «ПриватБанк» позивачем не пред`явлено, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 в частині застосування норми ст. 1212 ЦК України є безпідставним.

Встановивши, що Олександрійським МРВ ДВС було передано на продаж та продано позивачу на електронних торгах, організація та проведення яких здійснювалось ДП «Сетам», нерухоме майно боржника, на відчуження якого встановлена законодавча заборона, суд першої інстанції у даній справі дійшов висновку про нікчемність відповідного правочину, застосувавши визначені законодавством наслідки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Згідно зі ст.ст. 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст.ст. 1, 8 Конституції України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного (нікчемного) правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Підтверджуючи обставину нікчемності правочину купівлі-продажу земельної ділянки боржника на публічних торгах, суд першої інстанції послався на невідповідність такого правочину вимогам закону, а саме: п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в контексті доводів та вимог апеляційної скарги у частині, що стосується вказаних висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом (ст. 178 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що земельна ділянка є об`єктом цивільних прав.

Земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України).

Тобто власник земельної ділянки має повноваження щодо володіння, користування та розпорядження нею, а держава не повинна втручатися у здійснення громадянами свого права розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до підпункту «б» п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення правочину) до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, не допускається: купівля - продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до ч. 2 ст. 37 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Таким чином, оборотоздатність земельних ділянок, які перебувають у власності громадян, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв) є обмеженою.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону на дату проведення електронних торгів), реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у ч. 8 ст. цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Отже, недійсність угод про відчуження земельних ділянок, які підпадають під дію мораторію, у тому числі примусова реалізація арештованого майна боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», прямо визначена приписами чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання в права, захищені статтею 1 Протоколу № 1, повинне відповідати вимогі законності (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Vistins and Perepjolkins v. Latvia»§ 95; «Belane Nagy v. Hungary», § 112). Вираз «на умовах, передбачених законом», який стосується будь-якого втручання в право на мирне володіння «майном» повинен тлумачитися так само, як вираз «згідно із законом» у статті 8 стосовно втручання в права, захищені цим положенням, або як вираз «встановлений законом» стосовно втручання в права, захищені статтями 9, 10 і 11 Конвенції. Принцип законності є першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1. Друге речення першого пункту передбачає позбавлення «власності» «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом впровадження «законів». Крім того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, є притаманним всім статтям Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Iatridis v. Greece», § 58; «Former King of Greece and Others v. Greece», § 79; «Broniowski v. Poland», § 147).

Принцип законності також передбачає, що застосовні положення національного законодавства повинні бути достатньо доступними, точними та передбачуваними у своєму застосуванні (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Beyelerv.Italy», §109;

«Hentrich v. France», §42; «Lithgow and Others v.the United Kingdom», §110; «Centro Europa 7 S.R.L. and di Stefano v. Italy», § 187; «Hutten-Czapska v. Poland», §163).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, про те, що договір купівлі-продажу на електронних торгах земельної ділянки ОСОБА_2 загальною площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський район, Комінтернівська сільська рада, є нікчемним в силу закону.

Заперечуючи проти задоволення позову та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що на земельну ділянку загальною площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628, не поширюється дія мораторію, оскільки вона не є земельною ділянкою, виділеною в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства. На переконання скаржника, зазначена земельна ділянка є новим об`єктом нерухомого майна, який утворився внаслідок поділу на підставі рішення суду.

Колегія суддів з такими доводами Олександрійського МРВ ДВС погодитись не може.

Так, за нормою ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до положень ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що належна на праві приватної власності ОСОБА_2 земельна ділянка загальною площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628, утворена в результаті поділу земельної ділянки земельної ділянки площею 4,59 га, кадастровий номер :02:000:0511, дійсно є новим об`єктом цивільних прав.

Разом з тим, п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (в редакції, чинній на момент укладення правочину) встановлено заборону не тільки на відчуження, а і на зміну цільового призначення земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства.

У даному випадку мова йде саме про земельні ділянки, отримані власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай) за рахунок паювання земель колективної власності.

Як встановлено судами та вбачається з наявної у матеріалах справи Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0628, цільове призначення зазначеної земельної ділянки: 01.03 для ведення особистого селянського господарства, тобто у результаті поділу не змінювалось (а.с. 13).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду першої інстанції щодо нікчемності правочину з відчуження на електронних торгах земельної ділянки загальною площею 2,2971 га, кадастровий номер :02:000:0628.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний (нікчемний) правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності (нікчемності) правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. При цьому, суд вказав, що оскільки у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникли права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, відтак, стягнення з відповідачів коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, є обґрунтованим.

Встановивши, що позивачем на рахунок ДП «Сетам» сплачено гарантійний внесок для участі у оголошених торгах у розмірі 2 264,50 грн (а.с. 9) та на рахунок Олександрійського МРВ ДВС сплачено кошти за придбання земельної ділянки у розмірі 43025,50 грн (а.с. 11), суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті спору у даній справі.

Колегією суддів критично сприймаються доводи скаржника про те, що орган державної виконавчої служби не є кінцевим набувачем зазначених коштів, оскільки та обставина, що після реалізації майна кошти були перераховані на рахунок стягувача, не позбавляє орган ДВС статусу продавця у спірних правовідносинах.

Дотримання вимог законодавства є обов`язковою умовою правомірності правочину, а тому, за встановленого факту нікчемності договору купівлі-продажу на електронних торгах земельної ділянки, його сторони повертаються у первісний стан шляхом застосування реституції.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню сплачені ним на рахунок відповідачів кошти у повному обсязі.

Апеляційним судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №285/3523/18.

При цьому, платіжне доручення від 28 березня 2019 року № 3320, подане скаржником на підтвердження перерахування коштів у сумі 38 259,55 грн на рахунок АТ КБ «Приватбанк» в рахунок оплати боргу ОСОБА_2 згідно виконавчого документа № 2/398/1362 від 03 вересня 2018 року (а.с. 156), не приймається апеляційним судом до уваги.

Так, всупереч ч. 3 ст. 367 ЦПК України, скаржником не було надано до апеляційного суду доказів об`єктивної неможливості подання зазначеного доказу до суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції забезпечив розгляд справи, який ґрунтувався на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів, а тому оскаржуване рішення у повній мірі відповідає критеріям та вимогам, що встановлюються до судових рішень процесуальним законом.

Доводи ж апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення скаржником вимог законодавства, характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Олександрійського МРВ ДВС на рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без задоволення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

За вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин, апеляційна скарга Олександрійського МРВ ДВС задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2020 року, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний