Номер провадження: 22-ц/813/1718/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

переглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року по справі за позовом Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради до ОСОБА_1 про повернення надміру сплачених коштів внаслідок отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, -

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2019 року Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про повернення надміру сплачених коштів внаслідок отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області в сегменті «Облік ВПО» за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_1 .

03 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до управління із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві зазначила себе та двох членів сім`ї: чоловіка ОСОБА_1 та дитину ОСОБА_3 . При цьому зазначила, що чоловік на допомогу не претендує. Рішенням управління від 05.10.2016р. була призначена допомога внутрішньо переміщеним особам на проживання з 03 серпня 2016 року по 02 лютого 2017 року у розмірах, передбачених законодавством.

13 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління із заявою та необхідними документами за призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В цей день ОСОБА_2 подала до управління заяву, в якій не заперечувала щодо виплати ОСОБА_1 адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

В заяві ОСОБА_1 зазначив себе та двох членів сім`ї: жінку ОСОБА_2 та дитину ОСОБА_3 . На підставі вказаної заяви, рішенням управління від 08.02.2017р. йому була призначена відповідна допомога з 13 грудня 2016 року по 12 червень 2017 року. У подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до управління з заявами про продовження виплати призначеної щомісячної адресної допомоги. При цьому, в заявах від 13.06.2017р., 12.12.2017р. та 13.06.2018р. відповідач вказував, що змін, які впливають на призначення грошової допомоги, не відбулось та надав згоду на обробку його персональних даних.

На виконання вимог чинного законодавства Управлінням було зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та було встановлено, що дружина відповідача має частку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування №1-1528 від 07.07.2003р., виданого державним нотаріусом Першої Петроградської держконтори.

Таким чином, у зв`язку з наданням ОСОБА_1 недостовірних відомостей виникла переплата бюджетних коштів на суму 30 691,80 гривень за період із 03.08.2016р. по 31.07.2018р., які на думку позивача підлягають поверненню. 03 вересня 2018 року управлінням на адресу ОСОБА_1 було направлено листи-повідомлення, згідно яких запропоновано повернути зайво отриманні кошти щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Однак, у добровільному порядку відповідачем переплачені кошти допомоги повернуті не були.

На підставі вищевикладеного, Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , та просило стягнути з нього надміру сплачені кошти внаслідок отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 30 691,80 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року позов Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради кошти у розмірі 25 444,83 гривень та судовий збір у розмірі 1 921 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. В такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 16 березня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статей 1-2 цього Закону встановлено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Пунктом 3 Порядку визначено, що грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди у довільній формі про виплату йому грошової допомоги від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї). Розмір допомоги залежить від статусу її отримувачів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6 Порядку визначено, що грошова допомога не призначається у разі якщо будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку, згідно з яким, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин.

Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Обов`язок щодо надання достовірної інформації при поданні заяви про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, покладено на отримувача такої допомоги.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області в сегменті «Облік ВПО» за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 18).

03 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до управління із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві зазначила себе та двох членів сім`ї: чоловіка ОСОБА_1 та дитину ОСОБА_3 . При цьому зазначила, що чоловік на допомогу не претендує (а.с. 9).

Так на підставі зазначеної заяви ОСОБА_2 рішенням управління від 05.10.2016р. була призначена допомога внутрішньо переміщеним особам на проживання з 03.08.2016р. по 02.02.2017р. у розмірах, передбачених законодавством (а.с. 14).

Згідно довідки Управління від 16.07.2018р. ОСОБА_2 за період із серпня 2016 року по лютий 2017 року була виплачена грошова допомога на загальну суму 5 246,97 гривень.

Також із матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2016 року до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області звернувся ОСОБА_1 із заявою та необхідними документами за призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. У заяві зазначив себе та двох членів сім`ї: жінку ОСОБА_2 та дитину ОСОБА_3 . В заяві відповідачем зроблено відмітку про відсутність у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж окуповані (а.с. 15).

Дружина відповідача ОСОБА_2 13 грудня 2016 року подала до управління заяву, в якій не заперечувала щодо виплати її чоловіку - ОСОБА_1 адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 16).

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 згідно рішення управління від 08.02.2017р. йому була призначена відповідна допомога з 13.12.2016р. по 12.06.2017р. (а.с. 18-а).

У подальшому, відповідач неодноразово, а саме 13.06.2017р., 12.12.2017р. та 13.06.2018р. звертався до управління із заявами про продовження виплати призначеної щомісячної адресної допомоги. При цьому в заявах відповідач вказував, що змін, які впливають на призначення грошової допомоги, не відбулось та надав згоду на обробку своїх персональних даних. За розглядом зазначених заяв Управлінням були прийняті відповідні рішення від 16.06.2017р., 11.01.2018р. та 22.06.2018р. (а.с. 19-28).

Згідно довідки Управління від 16.07.2018р. відповідачу ОСОБА_1 за період з грудня 2016 року по липень 2018 року було виплачено грошову допомогу на загальну суму 25 444,83 гривень (а.с. 31).

Разом із тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дружина відповідача - ОСОБА_2 має у праві власності частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування №1-1528 від 07.07.2003р., виданого державним нотаріусом Першої Петроградської держнотконтори Шкицька Ю.А. (а.с. 29).

Позивачем 03 вересня 2018 року на адресу ОСОБА_1 був направлений лист-повідомлення, згідно яких запропоновано в строк до 25.09.2018 року повернути зайво отриманні кошти щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 30 691,80грн., виплачені за період з 03.08.2016р. по 31.07.2018р.. Вказаний лист дружина відповідача отримала особисто 06 вересня 2018 року (а.с. 34).

Задовольняючи позовні вимоги Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про стягнення з ОСОБА_1 надміру сплачених коштів внаслідок отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 25 444,83 гривень, суд першої інстанції виходив із того, що кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, були виплачені відповідачу безпідставно, а саме в результаті надання ОСОБА_1 неодноразово неправдивих даних в заявах про виплату соціальної допомоги, та зважаючи на те, що такі кошти відповідачем в добровільному порядку позивачу не повернуто.

Апеляційний суд повністю погоджується із такими висновками суду першої інстанції, та відхиляє доводи апеляційної скарги, про те, що ОСОБА_1 не було відомо про належність його дружині на праві власності частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а його поведінка є добросовісною, тому нараховані йому кошти не підлягають поверненню, за наступних підстав.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За вимогою частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів в їх сукупності.

Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

При цьому, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Механізм повернення надмірно отриманих коштів у виді допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна виплата відбулась з вини отримувача такої допомоги, тобто внаслідок його зловживань, зокрема, шляхом повідомлення недостовірних відомостей.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 звертаючись із заявами від 13.12.2016р., 13.06.2017р., 12.12.2017р. та 13.06.2018р. до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області про призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та вказавши в них, що в будь кого із членів сім`ї на праві власності відсутнє житлове приміщення, надав недостовірні відомості, що свідчить про наявність ознак недобросовісності.

Обов`язок вказувати про наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення покладено на особу, яка звертається із заявою про надання грошової допомоги або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги.

Колегія суддів приходить до висновку, що зважаючи на те, що кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, були виплачені відповідачу безпідставно, в результаті надання останнім неправдивих даних, зазначених в заявах про виплату соціальної допомоги, та зважаючи на те, що такі кошти відповідачем в добровільному порядку позивачу не повернуто, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги про стягнення надмірно сплачених коштів в розмірі 25 444,83 гривень.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист інтересів дитини.

Оскільки ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 16 березня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік