Постанова

Іменем України

20 липня 2021 року

провадження №22-ц/824/8939/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 10 березня 2021 року

в складі судді Коваль О.А.

у цивільній справі №759/17941/18 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1 ,

третя особа - Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві

про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

12 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , уточненим в подальшому, в якому просила встановити, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку, починаючи з 12.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у період з 20.07.2016 по 31.11.2016 вона без реєстрації шлюбу вела сімейне життя з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила доньку ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач, який відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внесено зміни до актового запису №1817 від 27.07.2017 ОСОБА_3 , складеного Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, вказано в графі батько " ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України".

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині визначеного розміру аліментів, відповідач подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що в цій частині судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд порушив норми процесуального права та не повідомив його належним чином про день, час та місце розгляду справи. Вважав, що за таких обставин суд повинен був ухвалити заочне рішення у справі. Зауважив, що ним не подавалися до суду будь-які письмові заяви про розгляд справи за його відсутності.

Також додав, що його взагалі не повідомляли про розгляд даної справи та в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про отримання ним повісток.

Вказував, що частково не погоджується з рішенням суду, оскільки визначений судом розмір аліментів він не має можливості сплачувати, так як на момент ухвалення рішення у справі і на даний час офіційно ніде не працює.

Судом першої інстанції не перевірено докази про доходи платника аліментів, оскільки позивачем не було подано таких доказів до позовної заяви, а також не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази про можливість платника аліментів сплачувати аліменти у визначеному розмірі 1/4 від всіх видів доходу. Зауважив, що зважаючи на відсутність офіційного працевлаштування, суд повинен був визначити аліменти у твердій грошовій сумі.

Судом не враховано, що позивачка не надала доказів про свої доходи, тоді як при визначенні розміру аліментів враховується матеріальний стан як платника, так і отримувача аліментів.

Зазначив, що на даний час він заробляє тимчасовими заробітками неофіційно, постійно хворіє протягом багатьох років, утримує свою дружину та повнолітню доньку, які теж офіційно не працюють, та доглядає свою матір похилого віку (81 рік), яка є інвалідом 2 групи. Додав, що теж оформлює собі групу інвалідності по причині хвороби - астма, переніс три операції на нозі, що не дає можливості працювати фізично. Кошти, які він заробляє ледь вистачає на ліки та життя.

Також, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що судом в порушення норм процесуального права не залучено до участі у справі Службу захисту дітей та не направлено відповідачу уточнену позовну заяву та прийнято таку уточнену позовну заяву без сплати судового збору.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2021 в частині стягнення аліментів, ухваливши нове судове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1 500,00 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Третя особа - Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 27.07.2017, позивач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2021 у даній справі визнано, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане рішення суду в частині визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 не оскаржувалося відповідачем.

З матеріалів справи також вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказувала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання своєї дитини.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини (ст. 180-184 СК України), та врахувавши, що дитина проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні, дійшов обґрунтованого висновку про обов`язок обох батьків утримувати дитину та наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від всіх видів доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не повідомлення відповідача про розгляд справи.

Як вбачається з матеріалів справи, про судове засідання, призначене на 10.03.2021, в якому ухвалено оскаржуване рішення, відповідач повідомлений засоби мобільного зв`язку, про що складено телефонограму (а.с. 96). З даної телефонограми вбачається, що інформацію про розгляд справи ОСОБА_1 передано за номером мобільного телефону, який він зазначив у відзиві на позовну заяву (а.с. 23). При цьому, факт повідомлення засобами телефонного зв`язку відповідає положенню ч. 13 ст. 128 ЦПК України, якою визначено, що повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку.

Таким чином, є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що відповідача взагалі не повідомляли про розгляд даної справи та в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про отримання судових повісток.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем зазначена адреса проживання відповідача: АДРЕСА_1 (а.с. 1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду з викликом учасників справ.

У відзиві на позовну заяву, який подано 04.02.2019, відповідач також зазначив адресу свого місця проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що судові повістки про виклик до суду направлялися відповідачу за адресою, яка вказана і в позовній заяві, і особисто відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с. 12, 39, 45, 78).

З наведеного слідує, що не підтвердилися доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи відомостей про направлення відповідачу судових повісток за зазначеною ним адресою.

Крім того, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі відповідач зазначив іншу адресу свого місця проживання: АДРЕСА_2 , на підтвердження чого долучив копію паспорту (а.с. 104, 112). З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 15 квітня 2021 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення. При цьому, на конверті, в якому надійшла апеляційна скарга з додатками зазначено адресу відправника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с. 139).

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач виконав свій обов`язок щодо повідомлення суду про зміну місця проживання.

Аналіз вищенаведених обставин в сукупності вказує про дотримання судом першої інстанції норм процесуального права щодо повідомлення відповідача про розгляд справи. А відтак відсутні підстави для скасування рішення суду у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, як помилково вважає відповідач.

Апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду щодо задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 не погодився лише із визначеним судом розміром аліментів, оскільки, на його думку, суд безпідставно не врахував відсутність офіційного постійного доходу у платника аліментів, що є підставою для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, стан здоров`я відповідача, наявність на його утриманні дружини та повнолітньої доньки, а також матері похилого віку, яка є інвалідом ІІ групи.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

За приписами ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву на позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2021 ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_5 , подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с. 23-24). До відзиву на позовну заяву відповідач не долучав будь-яких доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема доказів, на які посилається в апеляційній скарзі, а саме щодо наявності на його утриманні дружини, повнолітньої доньки та матері похилого віку, яка потребує догляду; докази про доходи платника аліментів, а також про стан його здоров`я. При цьому, заперечуючи проти позовних вимог у повному обсязі, відповідач не наводив обґрунтувань незгоди з вимогами про стягнення аліментів.

Також, згідно вимог ч. 4 ст. 83 ЦПК України, відповідач не повідомляв суд першої інстанції, що не може у встановлений законом строк з об`єктивних причин подати ті чи інші докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

В свою чергу, колегія суддів не може прийняти нові докази, долучені відповідачем до апеляційної скарги з наступних підстав.

За змістом частин 4, 8 статті 83 ЦПК України, яка врегульовує загальний порядок подання доказів, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16 та від 16.06.2021 у справі №915/222/19, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Разом з тим, звертаючись до суду з апеляційною скаргою та долучаючи до скарги нові докази, які не були подані до суду першої інстанції, відповідач письмово не обґрунтував, в чому полягає винятковість випадку неподання таких доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також не надав відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Посилання скаржника, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що на його думку є об`єктивною причиною, яка унеможливлює своєчасне подання доказів, колегія суддів не приймає до уваги з підстав вказаних вище.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбу, має іншу дитину, та які перебувають на його утриманні. До апеляційної скарги долучено лише докази, що ОСОБА_1 має матір похилого віку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій встановлено ІІ групу інвалідності. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 утримує свою матір, у зв`язку із непрацездатністю останньої.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач має проблеми зі здоров`ям та у зв`язку із цим оформлює інвалідність не звільняють його від обов`язку утримувати дитину, а відтак і не спростовують висновку суду про визначений розмір аліментів. Оформлення інвалідності є підставою для зменшення розміру аліментів у визначеному законом порядку.

З цих же підстав не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача офіційного постійного доходу. При цьому, відсутність офіційного постійного доходу не є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як помилково вважає відповідач, оскільки згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд лише за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. А як вбачається зі змісту позовної заяви, з урахування уточнень до неї, ОСОБА_2 , як одержувач аліментів, просила стягнути аліменти у частці від доходу відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази щодо доходу відповідача та достатності коштів для утримання дитини не спростовують висновку суду першої інстанції щодо обов`язку обох батьків утримувати дитину та наявності правових підстав для стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. До того ж, відповідач, заперечуючи проти розміру аліментів, не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження свого доходу, які б спростовували вимоги позивачки про наявність правових підстав для стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував відсутність доказів доходу позивачки, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки згідно з ч. 1 ст. 182 ЦПК України суд при визначенні розміру аліментів враховує матеріальне становище платника аліментів, а також безпосередньо матеріальне становище дитини.

Більш того, за приписами статті 51 Конституції України та статті 180 СК України обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття у рівній мірі стосується обох батьків, незважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів доходу одержувача аліментів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів для утримання доньки у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що суд не залучив до участі у справі Службу у справах дітей на правильність висновків суду, щодо визначеного розміру аліментів, не впливають, тим більше, що до участі у справі в якості третьої особи залучено Святошинський районний у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві.

Доводи апеляційної скарги, що суд не направив відповідачу уточнену позовну заяву, не вказують на порушення судом норм процесуального права, оскільки такий обов`язок покладено на позивача, про що зазначено в ч. 5 ст. 49 ЦПК України, який останнім виконано (а.с. 73-74).

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права про прийняття уточненої позовної заяви, оскільки орган РАЦС не є відповідачем у справі, а є третьою особою, у якої на підставі рішення суду виникає обов`язок щодо внесення змін до актового запису про народження дитини.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про стягнення аліментів. Рішення суду в цій частині ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду Києва від 10 березня 2021 року в частині стягнення аліментів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 липня 2021 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець