Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2021 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючої судді - Миколаєнко Т.А.,

за участі: секретаря судового засідання - Хандусь І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Черкаського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Велика Олена Володимирівна; ОСОБА_3 ; про скасування (припинення) запису про проведену державну реєстрацію права, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Велика О.В. та ОСОБА_3 , про скасування (припинення) запису про проведену державну реєстрацію права, у якому просить суд:

- скасувати (припинити) реєстраційний запис про право власності № 17046921 від 13 жовтня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна 249, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0476, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 ;

- стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати за правничу допомогу та судовий збір.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 разом із третьою особою ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки площею 0,2946 га, кадастровий номер :02:004:1001, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 68301819 від 16 вересня 2016 року.

При цьому, постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2011 року в справі № 2а-2/2011 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Руськополянської сільської ради, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_2 , про визнання недійсними рішення 43 сесії 5 скликання Руськополянської сільської ради від 03 квітня 2009 року № 43-19 «Про затвердження актів погодження меж земельних ділянок» та рішення Руськополянської сільської ради № 47-1 від 16 жовтня 2009 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2269 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, позов задоволено та визнано недійсними вказані вище рішення органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, на підставі скасованого рішення Руськополянської сільської ради № 47-1 від 16 жовтня 2009 року відповідач ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, а в подальшому, діючи недобросовісно, завідомо знаючи про постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2011 року в справі № 2а- 2/2011, подав його до державного реєстратора виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Яжемчук О.А., якою здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2269 га, кадастровий номер: :02:004:0476, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 71214439 від 24 жовтня 2016 року.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Руськополянська сільська рада, Державне агентство із земельних ресурсів в особі Черкаської регіональної філії ДП «Укрспецзем», державний реєстратор виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Яжемчук О.А., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, звільнивши займану частину земельної ділянки, демонтувавши перешкоди і надавши вільний доступ на відновлення меж земельної ділянки, визнання права здійснити демонтаж встановлених перешкод без згоди іншого власника, та про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Руськополянської сільської ради, державного реєстратора виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Сафроненка В.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Руськополянської сільської ради від 07 вересня 2016 року про затвердження технічної документації, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за якими зареєстровано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки за кожним; позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково:

- визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, що виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Руськополянської сільської ради від 16 жовтня 2009 року № 47-1, (земельна ділянка розташована у АДРЕСА_1 , площею 0,2269 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:004:0476);

- зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у здійсненні ними права власності земельною ділянкою, що розташована у АДРЕСА_1 , площею 0,2946 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:004:1001, яка належить їм на праві спільної часткової власності в частках по 1/2 частині кожному, на підставі рішення Руськополянської сільської ради 12-13/VІІ від 07 вересня 2016 року та витягу з Державного земельного кадастру НВ-016 від 17 березня 2016 року, шляхом припинення її використання для експлуатації і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд;

- у задоволенні решти первісних позовних вимог - відмовлено;

- у зустрічному позові ОСОБА_2 до Руськополянської сільської ради, державного реєстратора виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Сафроненка В.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Руськополянської сільської ради від 07 вересня 2016 року про затвердження технічної документації, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за якими зареєстровано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки за кожним - відмовлено повністю.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 - адвоката Сучила А.О. та Заславської Н.А. - залишено без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2020 року у справі № 707/1607/17 - без змін.

Відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, посилаючись на частину 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року зазначив, що рішення суду, після набрання ним законної сили, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Разом з тим, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57602452 від 13 квітня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Великою О.В. відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, на земельну ділянку з реєстраційним номером 249, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0476, у зв`язку з тим, що станом на день подання нею заяви відбулися зміни в пунктах 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній з 16.01.2020), відповідно до яких відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За вказаних обставин позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами 15 червня 2021 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2021 року представнику позивача - адвокату Манзар Т.В. відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

09 червня 2021 року від позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Манзар Т.В. до канцелярії суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, а саме: копії Договору № 38 про надання правової допомоги від 30 квітня 2021 року, копії Акта № 28 прийому наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 38 від 30 квітня 2021 року; квитанції № 28 від 09 червня 2021 року.

Дане клопотання задоволено судом.

Відповідача ОСОБА_2 , а також третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Велику О.В. та ОСОБА_3 було належним чином повідомлено про вказаний позов, шляхом направлення їм копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду, про що свідчать дані рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, відповідно до яких поштові відправлення були вручені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 28 травня 2021 року, а Управлінню з питань державної реєстрації Черкаської міської ради - 27 травня 2021 року.

15 червня 2021 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Сучила А.О. проведення розгляду справи відкладено до 21 липня 2021 року.

14 червня 2021 року, у межах строку, встановленого судом, представником відповідача - адвокатом Сучило А.О. засобами поштового зв`язку подано до суду відзив на позовну заяву, разом з доказами направлення його копії іншим учасникам справи, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі, у тому числі відмовити у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат за правничу допомогу та сплату судового збору. Свою позицію мотивує тим, що при подачі позивачем заяви про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0476 державним реєстратором Великою О.В. було відмовлені останній у державній реєстрації права власності з підстави наявності суперечностей в площі земельної ділянки, оскільки в загальних відомостях про земельну ділянку, сформованих державним реєстратором у режимі реального часу, наявна інформація щодо загальної площі в розмірі 0,2268 га, а в рішенні суду та Державному реєстрі речових прав містяться відомості про загальну площу земельної ділянки 0,2269 га. Відразу після отримання рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57602452 від 13 квітня 2021 року, позивач звернулась з позовом про скасування (припинення) запису про проведену державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , а тому, на думку представника відповідача, позивач вважає, що після скасування (припинення) запису про проведену державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 у позивача зміниться площа земельної ділянки та державна реєстрація права власності за нею стане можливо. Водночас, представник відповідача зауважує, що 16 жовтня 2009 року рішенням Руськополянської сільської ради № 47-1 ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2269 га та затверджено технічну документацію із землеустрою. При цьому, рішенням Черкаського районного суду від 20 січня 2011 року (справа № 2а-2/11), судом скасовано рішення Руськополянської сільської ради лише в частині передачі у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2269 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, тобто, лише пункт 2 вказаного рішення, тоді як пунктом 1 зазначеного вище рішення органу місцевого самоврядування затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,2269 га гр. ОСОБА_2 . Також, представник відповідача зазначає, що рішенням Руськополянської сільської ради від 25 січня 2001 року № 3 «Про надання та вилучення земельних ділянок в межах населеного пункту», яке ніким не оскаржене та не скасоване, вилучено та наділено земельну ділянку 0,2269 га в постійне користування ОСОБА_2 для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . Представник відповідача наголошує, що скасування (припинення) запису про проведену державну реєстрацію права на земельну ділянка, яка зареєстрована за ОСОБА_2 , не стане підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку за позивачем, адже підставою для відмови у реєстрації стала невідповідність площі земельної ділянки, а не наявність запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 . Крім того, представник відповідача зауважує, що дана позовна заява про скасування (припинення) запису про проведену державну реєстрацію права підписана адвокатом Манзар Т.В., яка не має повноважень щодо підпису документів від імені ОСОБА_1 , оскільки Договором про надання правової допомоги № 38 від 30 квітня 2021 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Манзар Т.В., не передбачено право останньої підписувати від імені ОСОБА_1 позовну заяву.

Вказана заява по суті справи надійшла на адресу суду 15 червня 2021 року.

Разом з відзивом, представником відповідача - адвокатом Сучило А.О. подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, яку він мотивує тим, що у провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебувала справа № 707/1607/17 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відновлення меж земельної ділянки. 28 лютого 2018 року ОСОБА_2 при розгляді вказаної справи був наданий відзив на позовну заяву, зі змісту якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стало відомо про те, що за відповідачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,2269 га. На підтвердження даного факту ОСОБА_2 була надана інформаційна довідка від 24 жовтня 2016 року за № 71214439 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 249, номер запису про право власності: 17046921, дата реєстрації: 13.10.2016). Крім того, 27 лютого 2018 року представником ОСОБА_2 був поданий зустрічний позов по справі № 707/1607/17, у тексті якого також було заначено про зареєстроване право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 та повторно долучено інформаційну довідку від 24 жовтня 2016 року № 71214439. Відтак, на переконання представника відповідача, позивачу було достовірно відомо про факт реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем ще з лютого 2018 року, а тому строк позовної давності на момент звернення до суду з даною позовною заявою, тобто станом на 05 травня 2021 року, є пропущеним, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

19 червня 2021 року, у межах строку, встановленого судом, позивачем ОСОБА_1 та представником позивача - адвокатом Манзар Т.В. засобами поштового зв`язку подано до суду відповідь на відзив, разом з доказами направлення її копії іншим учасникам справи, у якому вони не погодилися із доводами представника відповідача, наведеними у відзиві на позов, виходячи з підстав, вказаних у позові, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягали. Додатково зазначили, що підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на земельну ділянку з реєстраційним номером 249, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0476, слугувало те, що станом на день подання позивачем заяви відбулися зміни в пунктах 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952, а тому доводи представника відповідача в цій частині вважають необґрунтованими. Наголошують, що всі процесуальні документи, у тому числі позовну заяву, особисто підписала позивач ОСОБА_1 .

Вказана заява по суті справи надійшла на адресу суду 23 червня 2021 року.

Крім того, разом із відзивом, позивачем ОСОБА_1 та представником позивача - адвокатом Манзар Т.В. подано до суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, у яких вони зазначили про те, що 27 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області до відповідача ОСОБА_2 з позовними вимогами, зокрема, про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, виданого Міськрайонним управлінням Держкомзему в м. Черкаси та Черкаському районі Черкаської області на ім`я ОСОБА_2 , та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Яжемчук О.А. виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, індексний номер: 32003089 від 24 жовтня 2016 року, щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку серія та номер ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року. Таким чином, позивач ОСОБА_1 , пред`явивши вищезазначений позов до відповідача у вересні 2018 року, перервала перебіг позовної давності. А тому, на думку позивача та її представника, представник відповідача невірно трактує норми ЦК України, а саме ст.ст. 256 - 267 ЦК України, у зв`язку з чим його заява про застосування строку позовної давності є необґрунтованою та не підлягає до задоволення.

Письмових пояснень третіх осіб на адресу суду не недійшло.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, а учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 разом із третьою особою ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки площею 0,2946 га, кадастровий номер :02:004:1001, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 68301819 від 16 вересня 2016 року /а.с. 10-11/.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Так, постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2011 року в справі № 2а-2/2011 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Руськополянської сільської ради, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_2 , про визнання недійсними рішення 43 сесії 5 скликання Руськополянської сільської ради від 03 квітня 2009 року № 43-19 «Про затвердження актів погодження меж земельних ділянок» та рішення Руськополянської сільської ради № 47-1 від 16 жовтня 2009 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2269 га, позов задоволено та, у зв`язку із незаконністю на момент прийняття, визнано недійсними вказані вище рішення органу місцевого самоврядування /а.с. 14-15/.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2011 року апеляційні скарги Руськополянської сільської ради, ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 20 січня 2011 року - без змін /а.с. 16-17/.

На підставі скасованого рішення Руськополянської сільської ради № 47-1 від 16 жовтня 2009 року відповідач ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, згідно з яким державним реєстратором виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області Яжемчук О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 32003089 від 24 жовтня 2016 року, та здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2269 га, кадастровий номер: :02:004:0476, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 71214439 від 24 жовтня 2016 року /а.с. 12-13/.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Руськополянська сільська рада, Державне агентство із земельних ресурсів в особі Черкаської регіональної філії ДП «Укрспецзем», державний реєстратор виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Яжемчук О.А., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні земельною ділянкою, звільнивши займану частину земельної ділянки, демонтувавши перешкоди і надавши вільний доступ на відновлення меж земельної ділянки, визнання права здійснити демонтаж встановлених перешкод без згоди іншого власника, та про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Руськополянської сільської ради, державного реєстратора виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Сафроненка В.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Руськополянської сільської ради від 07 вересня 2016 року про затвердження технічної документації, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за якими зареєстровано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки за кожним; позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково:

- визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, що виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Руськополянської сільської ради від 16 жовтня 2009 року № 47-1, (земельна ділянка розташована у АДРЕСА_1 , площею 0,2269 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:004:0476);

- зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у здійсненні ними права власності земельною ділянкою, що розташована у АДРЕСА_1 , площею 0,2946 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:004:1001, яка належить їм на праві спільної часткової власності в частках по 1/2 частині кожному, на підставі рішення Руськополянської сільської ради 12-13/VІІ від 07 вересня 2016 року та витягу з Державного земельного кадастру НВ-016 від 17 березня 2016 року, шляхом припинення її використання для експлуатації і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд;

- у задоволенні решти первісних позовних вимог - відмовлено;

- у зустрічному позові ОСОБА_2 до Руськополянської сільської ради, державного реєстратора виконавчого комітету Руськополянської сільської ради Сафроненка В.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Руськополянської сільської ради від 07 вересня 2016 року про затвердження технічної документації, визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за якими зареєстровано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки за кожним - відмовлено повністю /а.с. 18-24/.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 02 березня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 - адвоката Сучила А.О. та Заславської Н.А. - залишено без задоволення, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2020 року у справі № 707/1607/17 - без змін /а.с. 25-35/.

При цьому, у мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень щодо державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , зазначив, що вона є передчасною, оскільки відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Отже, рішення суду, після набрання ним законної сили, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку /а.с. 18-24, зокрема, а.с. 22/.

Разом з тим, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57602452 від 13 квітня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Великою О.В. відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, на земельну ділянку з реєстраційним номером 249, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0476, у зв`язку з тим, що документи, подані до державного реєстратора, не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, державним реєстратором зазначено про те, що рішення суду не містить визнання, зміну чи припинення речових прав, а також звернуто увагу на суперечності в площі земельної ділянки. Так, у загальних відомостях про земельну ділянку, сформованих державним реєстратором у режимі реального часу, наявна інформація щодо загальної площі в розмірі 0,2268 га, а рішення суду та Державний реєстр речових прав містить відомості щодо загальної площі земельної ділянки в розмірі 0,2269 га /а.с. 36/.

За вказаних обставин позивач не може реалізувати своє право власності на земельну ділянку.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, а за її статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За приписами частини 2 статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до Закону.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на час отримання земельної ділянки відповідачем) таким документом є державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно пунктом 3 частини 1 статті 346 ЦК України право власності особи припиняється на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Як уже зазначалося, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2020 року в цивільній справі № 707/1607/17, зокрема, визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, що виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Руськополянської сільської ради від 16 жовтня 2009 року № 47-1, (земельна ділянка розташована у АДРЕСА_1 , площею 0,2269 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:004:0476).

Водночас, вищевказаним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2020 року в цивільній справі № 707/1607/17 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у задоволенні позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та її обтяжень щодо державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , як у такій, що заявлена передчасно.

При цьому, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57602452 від 13 квітня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Великою О.В. відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, на земельну ділянку з реєстраційним номером 249, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0476, у зв`язку з тим, що документи, подані до державного реєстратора, не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, державним реєстратором зазначено про те, що рішення суду не містить визнання, зміну чи припинення речових прав, а також звернуто увагу на суперечності в площі земельної ділянки.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Однак, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є:

- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19.

З огляду на вказане, зважаючи на те, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 28 травня 2020 року в цивільній справі № 707/1607/17 визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 913038 від 20 листопада 2009 року, що виданий на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Руськополянської сільської ради від 16.10.2009 року № 47-1, однак не вирішено питання про припинення речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, суд вважає необхідним заявлені позовні вимоги задовольнити та скасувати (припинити) реєстраційний запис про право власності № 17046921 від 13 жовтня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна 249, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0476, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Аргументи представника відповідача про те, що підставою для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на земельну ділянку з реєстраційним номером 249, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0476, слугувала невідповідність площі земельної ділянки, а не наявність запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 , суд відхиляє, оскільки вони спростовуються змістом рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 57602452 від 13 квітня 2021 року.

Не заслуговують на увагу і доводи представника відповідача про те, що технічна документація із землеустрою на спірну земельну ділянку, яка не скасована жодним судовим рішенням, посвідчує право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2269 га, так як сама по собі технічна документація із землеустрою не є правовстановлюючим документом та не слугує підставою для здійснення реєстрації за особою права власності на земельну ділянку, особливо в контексті визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, що виданий на ім`я такої особи, а також скасування рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого був виданий вищевказаний державний акт.

Надаючи оцінку твердженням представника відповідача про те, що позовна заява про скасування (припинення) запису про проведену державну реєстрацію права підписана адвокатом Манзар Т.В., яка не має повноважень щодо підпису документів від імені ОСОБА_1 , оскільки Договором про надання правової допомоги № 38 від 30 квітня 2021 року, укладеним між позивачем та адвокатом, не передбачено право останньої підписувати від імені ОСОБА_1 позовну заяву, суд визнає їх необґрунтованими та зауважує, що дана позовна заява підписана не лише представником позивача, але і самою позивачкою особисто. Разом з тим, слід зазначити, що договір про надання правової допомоги є тим документом, у якому закріплюється обсяг повноважень адвоката, а також вказуються обмеження останнього щодо вчинення певних дій. Проаналізувавши зміст Договору про надання правової допомоги № 38 від 30 квітня 2021 року, суд констатує, що він не містить переліку дій, у вчиненні яких була б обмежена адвокат Манзар Т.В. Крім того, суд зауважує, що згідно з пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються і не здатні вплинути на рішення суду.

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58).

У відповідь на доводи представника відповідача про необхідність застосування строку позовної давності, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Запроваджений нормами ЦК України від 16 березня 2003 року інститут позовної давності полягає у наданні особі, цивільне право якої порушено, певного строку саме для звернення до суду за захистом цього права, в тому числі за допомогою державного примусу. Дія інституту позовної давності є проявом принципу правової визначеності, який забезпечує стабільність цивільних відносин у суспільстві.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією з підстав переривання позовної давності, як уже зазначалося, є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

При цьому суд наголошує, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18), від 19 лютого 2020 року у справі № 757/21623/15-ц (провадження № 61-38423св18).

Як вбачається, із відомостей, розміщених на офіційному вебпорталі «Судова влада України» в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2320/, 27 вересня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до відповідача ОСОБА_2 із позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування рішення про державну реєстрацію.

За таких обставин, звернувшись 27 вересня 2018 року до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 із зазначеними вище позовними вимогами, який розглянутий судом по суті, позивач перервала позовну давність у спорі з відповідачем.

Таким чином, суд констатує, що звернення позивача із даним позовом до суду 05 травня 2021 року відбулося в межах позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн 00 коп., які сплачено позивачем при зверненні до суду з цим позовом.

Крім того, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати на правничу допомогу.

09 червня 2021 року від позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Манзар Т.В. до канцелярії суду надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, а саме: копії Договору № 38 про надання правничої допомоги від 30 квітня 2021 року, копії Акта № 28 прийому наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 38 від 30 квітня 2021 року; квитанції № 28 від 09 червня 2021 року.

Так, з копії Договору № 38 про надання правової допомоги від 30 квітня 2021 року вбачається, що між адвокатом Манзар Т.В. та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги.

З копії Акта № 28 прийому наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 38 від 30 квітня 2021 року встановлено, що адвокат надала, а клієнт прийняла надані в межах Договору № 38 про надання професійної правничої допомоги від 30 квітня 2021 року юридичні послуги у формі: правова консультація, підготовка позовної заяви та клопотання у цивільній справі № 707/886/21 на загальну суму 5 000 грн, що відповідає пункту 4.1. Договору про надання правової допомоги № 38 від 30 квітня 2021 року.

Відповідно до квитанції № 28 від 09 червня 2021 року вказаний розмір правової допомоги було оплачено ОСОБА_1 у повному обсязі.

За змістом частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем у позовній заяві було зазначено про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу становить 5000 грн.

Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано стороною позивача у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Водночас, суд зауважує, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у зв`язку з їхньою неспівмірністю, стороною відповідача подано не було, а відповідною нормою ЦПК України не передбачено зменшення такого розміру судом за відсутності відповідного клопотання.

Відтак, суд вважає, що вимога про стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесених судових витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами, а, отже, такою, що підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 137, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Велика Олена Володимирівна; Плітнік Микола Дмитрович; про скасування (припинення) запису про проведену державну реєстрацію права - задовольнити повністю.

Скасувати (припинити) реєстраційний запис про право власності № 17046921 від 13 жовтня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно по реєстраційному номеру об`єкта нерухомого майна 249, щодо земельної ділянки кадастровий номер :02:004:0476, за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Черкаський районний суд Черкаської області.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

- Державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради Велика Олена Володимирівна, юридична адреса: вул. Благовісна, 170, м. Черкаси, Черкаська область.

- ОСОБА_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: Т. А. Миколаєнко