ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/693/21 Номер провадження 22-ц/814/1722/21Головуючий у 1-й інстанції Макарчук С. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк"

на заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 10.06.2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладання кредитного договору без номеру та отримання кредитної кратки. Відповідно до умов договору без номеру від 10.06.2019 року ОСОБА_1 отримав кредит у виді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказують, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком Договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Зауважують, що ОСОБА_1 , у порушення умов договору, у встановлений строк не проводив чергові платежі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23.12.2020 року становить 20358,77 гривень, та складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 10398,81 гривень, - заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 9509,96 гривень, заборгованості за штрафами у сумі 450,00 гривень.

З урахуванням наведеного банк просив стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість за кредитним договором та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено в повному обсязі.

Судові витрати покладено на позивача.

З вказаним заочним рішенням місцевого суду не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову банку в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що посилання суду, як на підставу для відмови в позові, на відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, є безпідставним, оскільки укладений між сторонами договір є офертою, та боржник користувався кредитом, тобто ознайомився та погодився з Правилами та Тарифами Банку.

Вказують, що своїм підписом під реально прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, зокрема, і в постанові Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору.

Вважають, що, оскільки позичальник користувався кредитними коштами, то у нього в будь-якому випадку виник обов`язок зі сплати процентів, якщо не договірних, то за нормами ст.1048 ЦК України - у розмірі облікової ставки НБУ.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» з метою отримання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви без номеру від 10.06.2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с.5, зворот).

Згідно із наданим банком розрахунком заборгованості за договором № SAMABWFC7 від 10.06.2019 року (а.с.5), заборгованість ОСОБА_1 станом на 23 грудня 2020 року складає 20358,77 гривень, з яких: 10398,81грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 5394,85грн - залишок заборгованості за тілом кредиту; 5003,96грн - залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений); 9509,96 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 378,45грн - залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість; 9131,51грн - залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість; 450,00грн штраф.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги Банку є належним чином не доведеними.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема, принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У цій справі, відповідно до згаданого принципу змагальності, обов`язку доведеності обставин, на які особа посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, банк, крім іншого, має довести факт надання споживачу грошових коштів за кредитним договором у відповідному розмірі допустимими та належними доказами.

Судом встановлено, що 10 червня 2019 року відповідач ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до АТ «А-Банк» та підписав Анкету-Заяву /без номеру/ про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», при цьому в анкеті - заяві позивачем та відповідачем не зазначено виду наданого ОСОБА_2 кредиту (карти), який термін дії кредитної картки та з яким кредитним лімітом було отримано відповідачем кредит від позивача (а.с.5, зворот).

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України,за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Установлено, що АТ «Акцент-Банк» в позові просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.06.2019 року станом на 23.12.2020 року в розмірі 20358,77 гривень, яка складається з: - заборгованості за кредитом у сумі 10398,81 гривень, - заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 9509,96 гривень, заборгованості за штрафами у сумі 450,00 гривень.

Проте місцевим судом було вірно вказано, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачу встановлювався певний кредитний ліміт чи видавалась платіжна картка. Тобто, з аналізу вказаного можна зробити висновок про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору (на умовах, визначених Банком у позові), як і обов`язок позичальника з повернення суми кредиту та зі сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (штрафу) в разі порушення виконання зобов`язання (на умовах, визначених Банком у позові).

Так, наданий Банком розрахунок заборгованості за договором № SAMABWFC7 від 10.06.2019 року (а.с.5), судом апеляційної інстанції оцінюється критично, незалежно від факту його не спростування відповідачем, та за наявного обов`язку суду аналізувати кожен доказ та обгрутованість вимог в цілому, оскільки, згідно Анкети-заяви від 10.06.2019 року між сторонами було укладено кредитний договір без номеру, відтак, суд не вбачає можливим встановити, що даною заявою відповідач уклав саме договір, який зазначено в розрахунку заборгованості із встановленням відповідного кредитного ліміту за договором.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно недоведеності вимог банку, оскільки належні та допустимі докази щодо цього у матеріалах справи відсутні.

Окрім того, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.06.2019 року, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг Кредитні карти «Зелена», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме надана позивачем редакція витягу з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем послуг Банку взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Відтак, місцевим судом було вірно відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, за його недоведеності як в частині тіла кредиту, так і в частині стягнення відсотків, штрафів за відсутності підтверджень про конкретні, запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відсотки та неустойку за користування кредитом, визначати та змінювати їх розмір в довільному порядку.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Твердження апелянта стосовно того, що відсутність підпису боржника на тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, виходячи з суті договору приєднання, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи якраз і не містять підтвердження того, що саме ці, надані Банком до позову, Умови та Правила були чинними під час укладення договору 10.06.2019 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк",- залишити без задоволення.

Заочне рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови виготовлено 19.07.2021 року.