Справа № 459/1278/20 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/970/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м.Львів

Справа № 459/1278/20

Провадження № 22ц/811/970/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області, ухвалене у м. Червонограді 17 грудня 2020 року у складі судді Грабовського В.В., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , з участю третьої особи: КП «Червонограджитлокомунсервіс», про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

встановив:

7 травня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. Просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь майнову шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 30 894 грн., моральну (немайнову) шкоду у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що він (позивач) є власником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 того ж будинку, яка належить їм на праві спільної часткової власності. 27 грудня 2019 року його квартиру затоплено. Згідно з актом комісії житлово-експлуатаційного підприємства від 30 грудня 2019 року причиною затоплення була поломка сантехнічного обладнання в квартирі відповідачів, а саме: розрив крану - американки на батареї в приміщенні кухні. Вважає, що обов`язок належного утримання квартири мають її власники, а також квартиронаймач ОСОБА_1 , які несуть солідарну відповідальність за завдані збитки. Внаслідок затоплення у його квартирі було пошкоджено паркет підлоги вітальні, затоплено стелю коридору, кухні, вітальні, намокли меблі в приміщенні кухні. Квартира потребує ремонту, вартість якого за висновком спеціалістів складає 30 894 грн., що підтверджується дефектним актом від 24 січня 2020 року та кошторисом на проведення поточного ремонту квартири за №2-1-1. Крім завданих матеріальних збитків, внаслідок залиття квартири він (позивач) зазнав моральної (немайнової) шкоди, яка полягає в суттєвому погіршенні побутових умов, оскільки він не міг повноцінно відпочивати та займатися домашніми справами. Для ліквідації наслідків залиття змушений витрачати багато зусиль, тривалий час перебувати в сирому та холодному приміщенні, у зв`язку з чим перебував у депресивному стані, втратив нормальний сон. З урахуванням тяжкості вимушених змін у житті, тривалості і глибини страждань, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, розмір заподіяної йому моральної шкоди оцінює у 10 000 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 30 894 грн. майнової шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що відсутні докази про те, що залиття квартири АДРЕСА_3 відбулося з його вини. Акт, складений працівниками КП «ЧЖКС» від 30 грудня 2019 року, не може бути належним доказом, оскільки його зміст протирічить акту без дати, складеному працівниками КП «ЧЖКС». Стверджує, що акти не відповідають вимогам, визначеним Правилами. Зокрема, у них не зазначено число, місяць, рік; в обох актах не зазначено поверху, на якому відбулось залиття, не зазначено прізвище, ім`я та по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, не зазначено поверху та форми власності квартири, якій завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість). В акті без дати не зазначено чітко причину залиття. З актом від 30 грудня 2019 року не ознайомлені мешканці квартири АДРЕСА_2 , не зазначені підписи свідків, які підтверджують факт відмови підписати даний акт. Вказує, що він не був присутній під час проведення огляду квартири позивача. Зазначені обставини спростовують достовірність складених актів, їх законність та обґрунтованість. Висновок членів комісії, який вказаний в акті про залиття від 30 грудня 2019 року про те, що залиття квартири АДРЕСА_3 сталося саме через несанкціоноване втручання мешканців квартири АДРЕСА_2 , а винуватцем є квартиронаймач цієї квартири, ґрунтується лише на візуальному обстеженні членами комісії належної позивачу квартири, без належного встановлення причин залиття та причинно - наслідкового зв`язку дій винної особи та події, що трапилась. Висновок про те, що аварійна ситуація виникла через несанкціоноване втручання мешканців квартири АДРЕСА_2 , не відповідає дійсності, оскільки не підтвердженими жодним доказами. Відповідальність за утримання житлового приміщення у належному стані несе виключно власник цього приміщення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. З ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Це вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №204426007 від 17 березня 2020 року та копії паспорта позивача.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №204418851 від 17 березня 2020 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 у цьому будинку.

З акту про залиття, складеного 30 грудня 2019 року комісією Комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» у складі провідного інженера виконання послуг ОСОБА_7 та майстра технічної дільниці ОСОБА_8 у присутності ОСОБА_4 , вбачається, що 27 грудня 2019 року в будинку АДРЕСА_4 трапилось залиття. Видно сліди підтоплення на стелі в коридорі, на стінах в кухні і залі, намокла кухонна стінка, паркетна дошка. Причиною залиття зазначено розрив крана на батареї в кухні, а саме: несанкціоноване втручання мешканців квартири АДРЕСА_2 у роботу системи ЦО. Винуватцем залиття визначений квартиронаймач квартири АДРЕСА_2 . У акті зазначено, що квартиронаймач квартири АДРЕСА_2 від підпису відмовився.

24 січня 2020 року затверджено дефектний акт на ремонт квартири АДРЕСА_1 після затоплення.

Згідно з локальним кошторисом на будівельні роботи №2-1-1 на поточний ремонт квартири позивача після затоплення вартість ремонту становить 30 894 грн.

Позивач надіслав відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 претензію від 25 лютого 2020 року про відшкодування шкоди.

5 березня 2020 року ОСОБА_5 надала письмову відповідь на претензію, у якій зазначила, що вона не завдавала шкоду, а тому відмовляє у сплаті коштів. У відповідності до договору оренди ОСОБА_1 зобов`язується, зокрема, усувати наслідки аварій, що сталися у квартирі.

Згідно з повідомленням КП «ЧЖКС» від 7 жовтня 2020 року №4840/01 будинок АДРЕСА_4 не перебуває на балансі комунального підприємства та знаходиться у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Згідно із пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 серпня 1992 року, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця.

Судом зазначено, що акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складається комісією, до складу якої входять визначені у ньому посадові особи: головний інженер виконавця послуг, - голова комісії, майстер технічної дільниці, майстер ремонтної дільниці, слюсар- сантехнік (слюсар-електрик), представник організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представник власника будинку, будинкового комітету та з дотриманням передбачених у ньому реквізитів, зокрема, про причину залиття, виклад висновків і рекомендації комісії, з підписами членів комісії та мешканцями квартир. Акт затверджується начальником ЖЕО з проставленням печатки (додаток 4 до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207).

Відповідно до п.2.8.4 Правил у період підготовки житлового фонду до роботи в зимових умовах організовується підготовка (відновлення) схем внутрішньобудинкових систем холодного і гарячого водопостачання, каналізації, центрального опалення і вентиляції, газу із зазначенням розміщення запірної арматури і вимикачів (для слюсарів і електриків з ліквідації аварій і несправностей внутрішньобудинкових інженерних систем). За наявності води у підвалах її необхідно відкачати та усунути причину її появи, відключити і розібрати поливальний водопровід, утеплити водомірний вузол; забезпечити безперебійну роботу каналізаційних випусків, оглядових колодязів дворової мережі і загальних випусків будинку (від трубопроводу, прокладеного в підвалі, техпідпіллі).

Суд прийшов до висновку, що акт від 30 грудня 2019 року формально не повністю відповідає наведеним вимогам, оскільки такий складено без участі слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), участь якого, згідно з п.2.8.4 вищевказаних Правил, вимагається лише для ліквідації наслідків аварії та несправностей внутрішньобудинкових інженерних систем, й зазначений недолік не спростовує факту залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідача ОСОБА_1 , є належним і допустимим доказом, яким спростовуються відповідні доводи відповідачів. У структурі КП «ЧЖКС» відсутня ремонтна дільниця, що унеможливило підписання акта її майстром.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач довів розмір завданої йому майнової шкоди внаслідок залиття квартири, протиправність дій ОСОБА_1 , причинний зв`язок між ними. У зв`язку з цим вирішив стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду внаслідок залиття квартири позивача у розмірі 30 894 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відповідальності ОСОБА_1 за завдану шкоду, виходячи з наступного.

Статтею 319 ЦК України, яка регулює питання здійснення права власності, визначено, що власність зобов`язує (частина 4); власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших громадян (частина 5).

Згідно із ст. 322 цього Кодексу власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто тягар утримання майна та відповідальність за нього несе саме власник.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» власник зобов`язаний власним коштом ремонтувати та міняти санітарно - технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Відповідно до ст. 151 ЖК Української РСР та абзацу 5 пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року, власник зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

Відтак, обов`язок з утримання санітарно - технічних приладів (кранів, труб, тощо) у квартирі у належному стані покладено саме на власника квартири.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року шкода, завдана залиттям квартири, має бути відшкодована особою, у власності якої перебуває квартира.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо остання не доведе відсутність її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювана шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законодавством принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди.

Відповідно до статей 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 цього Кодексу визначено виключний перелік підстав звільнення від доказування, в якому відсутні презумпції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено завдання йому майнової шкоди залиттям квартири в розмірі 30 894 грн.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_5 , яка розміщена над квартирою позивача.

В матеріалах справи відсутній договір оренди ОСОБА_1 квартири відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , на який вони посилаються у відповіді на претензію позивача. Доданий до апеляційної скарги договір оренди від 1 серпня 2020 року не розповсюджує свою дію на період залиття (27 грудня 2019 року), але і цей договір не містить положень про відповідальність орендаря. Перебування ОСОБА_1 в квартирі на час складання акту про залиття не є свідченням його неправомірних дій, які призвели до цього залиття. Доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що аварія у системі опалення квартири відбулася у його присутності і він намагався ліквідувати її наслідки, не спростовані належними та допустимими доказами.

У квартирі АДРЕСА_5 відповідач ОСОБА_1 перебував зі згоди відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є власниками цієї квартири. Вони не надали доказів, якими стверджується відсутність їх вини у заподіянні шкоди.

Із статті 1166 ЦК України, яка містить презумпцію вини, вбачається, що обов`язок доказувати невинуватість лежить на особі, яка завдала шкоди. ЦК України не покладає на жодну із сторін обов`язок доказувати вину заподіювача шкоди.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не скористалися своїм правом щодо доведення відсутності їх вини у залитті квартири позивача. Відтак, вони несуть відповідальність за заподіяну шкоду внаслідок залиття.

Згідно з частиною 1 статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Підстави відповідальності та відшкодування моральної шкоди передбачені статтями 23 і 1167 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України підлягає відшкодуванню моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди. Зокрема, позивачем не доведено наявність втрат немайнового характеру - моральних страждань, їх тривалість при наявності таких, а також того, яких додаткових зусиль він змушений був докладати для організації свого життя та побуту.

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з того, що 27 грудня 2019 року сталося залиття квартири позивача з розміщеної над нею квартири відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На підставі встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не надано докази, якими стверджується відсутність їх вини у спричиненні майнової шкоди позивачеві, а також вини ОСОБА_1 у спричиненні такої шкоди. Позивач не надав доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 264 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення в користь позивача майнової шкоди в розмірі 30 894 грн. з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з кожного із відповідачів в користь позивача підлягають стягненню судові витрати: по 732,14 грн. сплаченого судового збору та по 870,77 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 грудня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 30 894 (тридцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн. майнової шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 732, 14 грн. сплаченого судового збору та 870, 77 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 ) в користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 732, 14 грн. сплаченого судового збору та 870, 77 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 6 липня 2021 року.

Головуючий

Судді