ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6236/21 Справа № 203/3791/20 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі - Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання недійсною та скасування державної реєстрації речових прав, визнання недійсним та скасування права власності, відновлення та визнання права власності, права користування, усунення перешкод в користуванні шляхом вселення та зобов`язання не чинити перешкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання недійсною та скасування державної реєстрації речових прав, визнання недійсним та скасування права власності, відновлення та визнання права власності, права користування, усунення перешкод в користуванні шляхом вселення та зобов`язання не чинити перешкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що позивачкою ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2008 року було набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 . 05.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №0/1, згідно якого зазначену квартиру було передано в іпотеку. На момент укладання договору ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , який було розірвано з 11.01.2019 року. Після розірвання шлюбу на початку лютого 2019 року позивачі дійшли згоди про розподіл майна подружжя та передачу квартири АДРЕСА_1 у власність позивачу ОСОБА_2 . Нотаріально оформити договір про розподіл майна не було можливості через перебування квартири в іпотеки. 11.02.2019 року між ними було укладено договір оренди та з цього часу позивач ОСОБА_2 постійно проживав в квартирі та іншого місця проживання не має. Після прийняття квартири в оренду, останнім було проведено своїми силами та за власні кошти ремонт на суму 128000 грн. 29.09.2020 року ОСОБА_2 пішов зранку з дому, а повернувшись ввечері з`ясував, що замки на вхідних дверях квартири змінено, а квартира знаходиться під охороною фірми « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме встановлено, що право власності на квартиру було 17.09.2020 року зареєстровано за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Жодних правових та договірних відносин із ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» ОСОБА_1 не мала та не має, жодних вимог або повідомлень про заміну сторони кредитора в іпотечному зобов`язанні не отримувала.

Позивачі вважають, що ТОВ «УКРДЕБ ПЛЮС» звертаючи стягнення на іпотечне майно припустило ряд порушень законодавства України. Так, в договорі іпотеки №0/1 від 05.09.2008 року відсутнє застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, яке б надавало право іпотекодержателю набути право власності на предмет іпотеки без укладення окремого договору. Такий договір з ОСОБА_1 не укладався. При реєстрації права власності на іпотечне майно приватним нотаріусом було застосовано положення Закону України «Про іпотеку», які не діяли на момент укладення договору. ТОВ "УКРДЕБТ ПЛЮС» було порушено процедуру звернення стягнення, передбачену п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Законом України «Про іпотеку». Так, іпотекодателю не було направлено вимогу про зміну кредитора, усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору. Вимоги від 16.04.2020 року та від 09.12.2019 року, що містяться в матеріалах реєстраційної справи, було направлено на неналежну адресу, яка не має жодного відношення до іпотекодавця ОСОБА_1 , не відповідає адресі для листування, зазначеній в договорі іпотеки. Одна із копій повідомлень про вручення має нечитабельний штрихкод, що позбавляє можливості перевірити реальність направлення вимоги. Крім того, рішення про державну реєстрацію права власності було прийняте на підставі неналежно оформленого звіту від 09.09.2020 року ПП «ЕКСПЕРТНА ОЦІНКА ПЛЮС», який було складено без фактичного огляду квартири, за відсутності передбачених ст.11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» підстав для замовлення проведення оцінки ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» та без відповідного доручення на проведення оцінки власника квартири.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі, уточивши позовні вимоги, остаточно просили визнати недійсним та скасувати рішення приватного нотаріуса Лозенко В.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію речових прав на квартиру, визнавши недійсним та скасувавши право власності на квартиру за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»; відновити право ОСОБА_1 на квартиру, визнавши за нею право власності на останню. Крім того, посилаючись на позбавлення позивача ОСОБА_2 права користування квартирою шляхом його фактичного незаконного виселення без законних підстав та за відсутності відповідного судового рішення, позивач ОСОБА_2 просив відновити його право користування квартирою, усунувши перешкоди в користуванні шляхом вселення та зобов`язання ТОВ «УКРДЕБТПЛЮС» не чинити перешкоди в доступі до квартири.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання недійсною та скасування державної реєстрації речових прав, визнання недійсним та скасування права власності, відновлення та визнання права власності, права користування, усунення перешкод в користуванні шляхом вселення та зобов`язання не чинити перешкоди, задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни (з відкриттям розділу), індексний номер 54125214 від 18 вересня 2020 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» ().

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (), проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни (з відкриттям розділу), індексний номер 54125214 від 18 вересня 2020 року.

Відновлено право власності ОСОБА_1 , визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 05 вересня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим Олегом Анатолійовичем за реєстровим №3118750.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення до вказаної квартири та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» не чинити ОСОБА_2 перешкоди у доступі до цієї квартири.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2522 грн. 40 коп.

Стягнуто з ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять рішення суду, як законне та обґрунтоване, на їх думку, залишити без змін з огляду на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №0, згідно умов якого останній було видано кредит в сумі 45000 доларів США на придбання нерухомості квартири АДРЕСА_1 (на теперішній час м.Дніпро).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між останніми 05.09.2008 року було укладено договір іпотеки №0/1, згідно якого в іпотеку було передано зазначену вище квартиру, яка належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2008 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що на момент укладання кредитного договору, придбання ОСОБА_1 квартири та передачі її в іпотеку, остання перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , зареєстрованим 17.03.2007 року, який в подальшому було розірвано за рішенням суду від 11.01.2019 року.

11.02.2019 року між позивачами було укладено договір оренди, згідно умов якого іпотечна квартира була передана в оренду для проживання ОСОБА_2

07.11.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №2082/К, згідно умов якого останньому було передано у власність право вимоги до позичальників, заставодавців, майнових та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами, що наведені в додатках №1 та №2 до цього договору.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. (з відкриттям розділу), індексний номер 54125214 від 18.09.2020 року, право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Згідно п.4.2 розділу 4 договору іпотеки №0/1 від 05.09.2008 року вбачається, що сторонами було погоджено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку»; з інших. Передбачених законодавством України, підстав.

Пунктом 4.5 розділу 4 договору іпотеки було встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання, здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

В свою чергу пп. 5.2.1, 5.2.2 п. 5.2 розділу 5 договору іпотеки було визначено, що позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, визнання недійсною та скасування державної реєстрації речових прав, відновлення та визнання права власності, права користування, суд першої інстанції правильно виходив з того, що умовами договору іпотеки №0/1 від 05.09.2008 року та положеннями Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на момент укладення договору іпотеки) було чітко передбачено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», проте, відповідні умови договору та вимоги Закону України «Про іпотеку» ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» дотримано не було та право власності на предмет іпотеки зареєстровано без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя з іпотекодавцем ОСОБА_1 , як то передбачено умовами договору іпотеки.

Також суд врахував, що вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від 09.12.2019 року та від 16.04.2020 року направлялись іпотекодавцю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в той час, як згідно копії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що на момент укладення договору іпотеки вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та саме вказана адреса для листування була зазначена в реквізитах сторони іпотекодавця у вступній частині та п.7.2 договору іпотеки №0/1 від 05.09.2008 року. Вказане також свідчить про недотримання іпотекодержателем вимог п.61 Порядку та ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку».

Доводи апеляційної скарги ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» в цій частині про те, що вони належним чином виконали усі вимоги закону та умови договору іпотеки під час набуття права власності на іпотечне майно, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на вищевикладені обставини справи.

Так, судом встановлено, що реєстрація права власності на іпотечне майно за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» була проведена без дотримання вимог Закону України «Про іпотеку», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року та в порушення умов договору іпотеки №0/1 від 05.09.2008 року.

Інші доводи апеляційної скарги ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Між тим, доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні шляхом вселення та зобов`язання ТОВ «УКРДЕБТПЛЮС» не чинити перешкоди в доступі до квартири, є слушними.

Так, дійсно 11.02.2019 року між позивачами було укладено договір оренди, згідно умов якого іпотечна квартира була передана в оренду для проживання ОСОБА_2 .

Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц (провадження № 14-138цс19) вказано, що: згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 898-ІV іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону № 898-ІV). У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання іпотекодержателем майна, на момент укладення договору, згоди на передачу в оренду предмета іпотеки. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право (частина 1, пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України). За таких обставин, договір оренди від 11.02.2019 року є недійсним, оскільки його недійсність встановлена законом, та відповідно до положень статті 215 ЦК України нікчемним.

Апеляційний суд встановив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання іпотекодержателем станом на 11.02.2019 року письмової згоди на передачу майна в оренду (найм) предмета іпотеки.

Таким чином, з вказаного договору оренди, який є нікчемним, не могли виникнути будь-які права для позивача ОСОБА_2 , які могли б бути захищені судом у даній справі, а тому заявлені вимоги про поновлення житлових прав ОСОБА_2 шляхом його вселення до спірної квартири є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про необхідність задоволення позову в частині усунення ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення до вказаної квартири та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» не чинити ОСОБА_2 перешкоди у доступі до цієї квартири та відповідно в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», скасування рішення суду в цій частині та постановлення нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову, а в решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2021 року в частині усунення ОСОБА_2 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом його вселення до вказаної квартири та зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» не чинити ОСОБА_2 перешкоди у доступі до цієї квартири та в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 840 грн. 80 коп., - скасувати, з ухваленням нового в цій частині.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентини Володимирівни про усунення перешкод в користуванні шляхом вселення та зобов`язання не чинити перешкоди відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко