Єдиний унікальний номер 341/1902/19
Номер провадження 2/341/63/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Фрик Т. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мацькевича М. М. ,

розглянув у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Дубовецької сільської ради Івано-Франківської області про визнання неправомірними та скасування рішень сільської ради.

встановив:

06.11.2019 від ОСОБА_3 до суду надійшов цивільний позов до Межигорецької сільської ради про визнання неправомірними та скасування рішень сільської ради та зобов`язати вчинити певні дії, який передано на розгляд судді Юсип І. М.

23.10.2020 на підставі наказу № 02-03/71 суддю Юсип І. М. відраховано зі штату Галицького районного суду Івано-Франківської області.

Відповідно до змісту протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 справу ЄУН 341/1902/19 передано судді Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергелю М. Р.

Ухвалою суду від 23.03.2021 Межигорецьку сільську раду замінено на її правонаступника - Дубовецьку сільську раду.

Оскільки новий склад суду прийняв справу до провадження на стадії судового розгляду по суті, то питання про залучення третіх осіб не вирішувалось.

Позов ОСОБА_3 обґрунтований протиправністю рішення восьмої сесії Межигорецької сільської ради від 16.12.2011 в частині вилучення у померлої ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною», а також протиправністю відмови сільської ради у надані дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка АДРЕСА_1 ). Тому просить суд зобов`язати відповідача повторно розглянути на сесії сільської ради її заяву про надання дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Вказує на те, що земельну ділянку площею 0,14 га в урочищі «За долиною» було надано її мамі у приватну власність ще у 1993 році, яку оспорюваним рішенням ради протиправно вилучено. Після смерті матері у 2003 році вона продовжила користуватися спірною земельною ділянкою, обробляти таку щорічно. Також, зазначає, що 29.08.2017 сільська рада необґрунтовано відмовила у надані дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га, яка включає в себе надані матері 0,14 га, оскільки підстави для такої відмови були відсутні і такі взагалі не зазначені у протоколі сесії ради від 29.08.2017.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив його задовольнити повністю та зазначив, що про оспорюване рішення від 16.12.2011 ОСОБА_3 стало відомо лише у березні 2018 року, коли її представник звернувся до сільської ради з відповідним запитом. Водночас, у змісті позову зазначено, що про вказане рішення позивачка дізналася після відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою 29.08.2017.

Первісний відповідач Межигорецька сільська рада та її правонаступник - Дубовецька сільська рада позов не визнали. У судовому засіданні представник Дубовецької сільської ради просив у позові відмовити, зокрема з підстав правомірності оскаржуваних рішень. Крім того, представник відповідача просив застосувати наслідки закінчення позовної давності. Повідомив, що спірна земельна ділянка 0,2085 га на цей час перебуває у приватній власності громадянина ОСОБА_6 на підставі рішення Межигорецької сільської ради від 29.08.2017.

Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників спору, повно і всебічно дослідивши наявні у справі письмові докази, установив наступні фактичні обставини у цій справі.

Постановою Галицького районного суду від 16 травня 2011 року у справі № 2-а-1493/11, яка набрала законної сили 27 травня 2011 року (а. с. 8-10), задоволено позов ОСОБА_3 до Межигорецької сільської ради про скасування рішення. Вказаною постановою суду установлено наступні фактичні обставини.

Рішенням Межигорецької сільської ради від 22 травня 2009 року «Про надання дозволу на збір матеріалів місця розташування земельної ділянки для передачі її у власність» надано дозвіл гр. ОСОБА_7 на збір матеріалів місця розташування земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2085 га по АДРЕСА_2 в межах населеного пункту.

Згідно з копією Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯД № 896811, виданого ОСОБА_3 , яка проживає в с. Межигірці на підставі розпорядження Галицької райдержадміністрації від 14.11.2006 № 330 вона є власником земельної ділянки площею 0.2907 га, яка розташована в с. Межигірці для ведення особистого підсобного господарства, акт видано 12.11.2008.

Рішенням Тустанської сільської ради № 21 від 27.12.1993 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадян» ОСОБА_5 в с. Межигірці передано в приватну власність присадибну ділянку розміром 0.16 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.23 га.

З копії виписки з земельно-кадастрової книги установлено, що за ОСОБА_5 в с. Межигірці рахувались земельні ділянки площею: присадибне господарство - 0,16 га, в урочищі «За долиною» - 0,23 га та 0,14 га.

У відповіді Галицької РДА від 22.03.2009 № 29/187 на запит громадян зазначено, що урочище «За долиною», яке входить до земель с. Межигірці, розподілене між жителями села у 1992 році Тустанською сільською радою для ведення особистого селянського господарства. За матеріалами звітності (форма-6 зем.) ці ділянки перебувають у складі сільськогосподарських угідь Межигірської сільської ради, занесені до книги погосподарського обліку будинковолодінь громадян, а тому громадяни, які обробляють ділянки в цьому урочищі є законними землекористувачами.

Згідно з відповіддю Головного управління Держкомзему у Івано-Франківській області від 19.10.2009 громадяни, які обробляють ділянки в урочищі «За долиною» є законними землекористувачами. Примусове вилучення земельних ділянок та припинення права на землю нинішніх землекористувачів суперечить вимогам Земельного кодексу України в частині забезпечення їх прав та законних інтересів. Врегулювання земельних відносин можливе на підставі добровільної відмови громадян від права користування земельними ділянками.

Про те, що громадяни с. Межигірці, в тому числі і ОСОБА_3 , звертались з заявою до прокурора Галицького району про захист порушених їхніх прав щодо приватизації своїх земельних ділянок в урочищі «За долиною», в чому їм було відмовлено, свідчить колективне звернення від 23.02.2009.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням (постановою) у цивільній справі, яке набрало законної сили, установлено, що у ОСОБА_5 (мами позивачки) в с. Межигірці у користуванні перебувала, зокрема земельна ділянка в урочищі «За долиною» площею 0,14 га.

Як пояснили під час розгляду справи сторони і визнали такі обставини, земельна ділянка в урочищі «За долиною» площею 0,14 га увійшла до складу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.2085 га по АДРЕСА_2 . На час виникнення спірних відносин у 2017 році - земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.2085 га по АДРЕСА_2 .

Крім того, рішенням Галицького районного суду від 07.11.2011 у справі № 2-671/11 задоволено позов ОСОБА_3 та скасовано рішення Межигорецької сільської ради від 06 вересня 2010 року в частині надання ОСОБА_7 у приватну власність земельної ділянки площею 0,2085 га, що розташована в АДРЕСА_2 ) для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Визнати недійсним Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 483498 площею 0.2085 га, що розташована в АДРЕСА_2 ), який виданий ОСОБА_7 для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Таким чином, суд у цій справі встановив, що станом на 2010 рік земельна ділянка площею 0,14 га в урочищі «За долиною» уже як окремий об`єкт цивільних правовідносин не існувала, а така увійшла до складу сформованої і виділеної на місцевості земельної ділянки площею 0.2085 га, що розташована в АДРЕСА_2 ), який виданий ОСОБА_7 для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Як убачається з відповіді ГУ Держкомзему від 19.10.2009 № 278 (а. с. 86) відповідний масив, де знаходилась земельна ділянка площею 0,14 га, відповідно до генерального плану забудови села запроектовано під індивідуальну житлову забудову.

Рішенням Межигорецької сільської ради від 16.12.2011 на підставі статей 12, 28, 31, 80 Земельного кодексу України та статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, вилучено земельну ділянку площею 0,14 га в урочищі «За долиною» у померлої громадянки ОСОБА_5 та передано таку у землі запасу сільської ради.

19 березня 2012 року ОСОБА_8 , який представляв інтереси позивачки у справі № 2-а-1493/11, звертався до Межигорецької сільської ради із заявою про виділення земельної ділянки по АДРЕСА_2 ).

31 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Межигорецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проєкту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , оскільки земельна ділянка знаходилась у її користуванні.

Листом від 28.08.2017 № 166/02.2-11 (а. с. 14) рада повідомила позивачці, що земельну ділянку 0,14 га в урочищі «За долиною» рада вилучила у померлої ОСОБА_5 , а позивачка використовує спірну земельну ділянку не законно.

На засіданні сесії Межигорецької сільської ради 29.08.2017 проголосовано проти задоволення заяви ОСОБА_3 та підтримано заяву ОСОБА_6 , що підтверджується відповідним протоколом (а. с. 16-18).

Водночас, рішенням Межигорецької сільської ради 29.08.2017 надано дозвіл ОСОБА_6 на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка АДРЕСА_1 ).

Рішенням Межигорецької сільської ради 04.03.2019 ОСОБА_6 передано у власність земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Вважаючи, що рішенням ради від 16.12.2011 в частині вилучення у померлої ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною» та рішенням ради від 29.08.2017 порушено її права на земельну ділянку як спадкоємиці ОСОБА_5 , яка постійно продовжувала користуватися земельною ділянкою з 2003 року, ОСОБА_3 звернулась до суду з цим позовом.

Допитані у судовому засіданні як свідки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтвердили, що з 1990 років ОСОБА_5 і позивачка обробляли земельну ділянку площею 0,14 га в урочищі «За долиною». Водночас свідок ОСОБА_9 зазначила, що позивачка постійно дивилась за свекрухою ОСОБА_5 та вела з нею спільне господарство.

У своїх поясненнях від 15.09.2020 відповідач наголошує на тому, що позивачка є невісткою ОСОБА_5 , а не її дочкою. Своєю чергою, позивачка доказів того, що вона є саме дочкою ОСОБА_5 суду не надала.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та установленим у цій справі обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення восьмої сесії сільської ради від 16.12.2011 в частині вилучення у померлої ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною», суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачка звернулась до суду з цим позовом з метою захистити своє, як вона вважає, порушене право спадкоємця на земельну ділянку площею 0,14 га в урочищі «За долиною», яка увійшла до складу земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка АДРЕСА_1 ).

Як у своїх запереченнях на відзиві від 05.06.2020 стверджує позивачка, ОСОБА_5 померла у квітні 2003 року, тобто на час дії ЦК Української РСР (1963 року).

У статті 524 ЦК Української РСР було установлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом

Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР було визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Статтями 529, 530 ЦК Української РСР було передбачено, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 не належала до жодної з черг спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , відсутній заповіт на користь позивачки щодо майна померлої ОСОБА_5 , то суд дійшов висновку про безпідставність посилання позивачки на наявність у неї права користування земельною ділянкою площею 0,14 га в урочищі «За долиною», якою користувалася ОСОБА_5 .

Керуючись приписами статей 77-80 ЦПК України, суд зазначає, що позивачка жодними доказами не довела наявність будь-якої правової підстави користування ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,14 га в урочищі «За долиною» за час її життя, оскільки рішення Тустанської сільської ради № 21 від 27.12.1993 «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадян» ОСОБА_5 передано у приватну власність лише присадибну ділянку розміром 0.16 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0.23 га. Тобто, вказане рішення не стосується спірної земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною».

Згідно з даними копії виписки із земельно-кадастрової книги за ОСОБА_5 в с. Межигірці рахувалась земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною» (а. с. 90). Проте, зі змісту вказаного доказу не можливо встановити, на якій правовій підставі земельна ділянка рахувалась за ОСОБА_5 , які саме права особа мала стосовно цієї земельної ділянки.

Так, відповідно до змісту статті 7 ЗК України (від 1990 року) користування землею може бути постійним або тимчасовим.

Лише новим ЦК України з 01.01.2004 було установлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216).

Таким чином, оскільки за приписами ЦК Української РСР (стаття 549) до складу спадщини входило виключно майно, тобто не права й обов`язки, позивачка не довела, що була спадкоємицею майна ОСОБА_5 , а також враховуючи відсутності будь-яких доказів того, земельна ділянка площею 0,14 га в урочищі «За долиною» належала ОСОБА_5 саме на праві приватної власності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав констатувати про користування цією земельною ділянкою позивачкою з 2003 року на законних підставах, як вона про це стверджує.

Водночас, ОСОБА_3 вважає, що рішенням ради від 16.12.2011 в частині вилучення у померлої ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною» порушено її права на цю земельну ділянку як особи, яка з 2003 року продовжувала вільно й відкрито нею користуватися, що підтвердили свідки у судовому засіданні. Зокрема, з цих підстав просить визнати протиправним і скасувати таке рішення ради.

Надаючи правову оцінку вказаному рішенню Межигорецької сільської ради, суд виходить з такого.

Згідно з приписами статті 141 ЗК України (у редакції станом на 2011 рік) підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Зі змісту рішення Межигорецької сільської ради від 16.12.2011 вбачається, що підставою припинення права користування ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,14 га в урочищі «За долиною» було саме вилучення цієї земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 149 ЗК України (у редакції станом на 2011 рік) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Отже, ЗК України чітко передбачені підстави і порядок вилучення земель, а саме для суспільних та інших потреб за рішенням органів місцевого самоврядування та за згодою землекористувачів.

Оскільки, під час прийняття рішення Межигорецької сільської ради від 16.12.2011 була відсутня згода ОСОБА_5 , як користувача земельною ділянкою, а приписи ЗК України не містили такої правової підстави для вилучення земельної ділянки як смерть землекористувача, то суд дійшов висновку щодо протиправності (необґрунтованості) цього оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування в частині вилучення у померлої ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною».

Водночас, оскільки ОСОБА_3 не довела наявність законних підстав користування земельною ділянкою 0,14 га після смерті ОСОБА_5 , то відсутні правові підстави стверджувати, що оспорюваним рішенням Межигорецької сільської ради від 16.12.2011 порушено права позивачки як землекористувача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування рішення восьмої сесії Межигорецької сільської ради від 16.12.2011 в частині вилучення у померлої ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,14 га в урочищі «За долиною», не дивлячись на прийняття цього рішення без належних правових підстав. Отже, у позові в цій частині необхідно відмовити.

Водночас, суд не бере до уваги посилання позивачки на відповідь ГУ Держкомзему від 19.10.2009 № 278 (а. с. 86), у якій зазначено, що громадяни, які обробляють земельні ділянки у відповідному урочищі є законними землекористувачами, оскільки така відповідь стосувалася певного кола осіб, а не конкретно позивачки ОСОБА_3 . Тоді як відсутність законних підстав у позивачки користуватися земельною ділянкою 0,14 га в урочищі «За долиною» встановлено вище.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі змістом статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки судові спори стосовно спірної земельної ділянки 0,14 га в урочищі «За долиною» у складі земельної ділянки № НОМЕР_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2085 га по АДРЕСА_3 ) за участю позивачки тривають з 2011 року, то суд не бере до уваги посилання позивачки і її представника на необізнаність існування рішення Межигорецької сільської ради від 16.12.2011.

Отже, суд не вбачає підстав для застосування положень частини п`ятої статті 267 ЦК України для визнання поважними причин пропущення позовної давності.

Таким чином, за наявності у цій справі відповідного клопотання відповідача, суд вважає за необхідне зазначити про наявність самостійної (окремої) підстави для відмови у позові в частині визнання протиправним і скасування рішення Межигорецької сільської ради від 16.12.2011 про вилучення у померлої ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,14 га, якою є сплив позовної давності без поважних причин.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною відмови Межигорецької сільської ради у надані дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка АДРЕСА_1 ) та зобов`язання відповідача повторно розглянути на сесії сільської ради заяву позивачки про надання дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, суд виходить з наступного.

Суд установив, що ОСОБА_3 з 2003 року і на час звернення 31 липня 2017 року до Межигорецької сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проєкту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 користувалась (обробляла) цією земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст з поміж іншого належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. (частина перша статті 116 ЗК України).

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказане свідчить, що відповідна рада за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою має право вчинити лише такі дії, а саме: надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або надати мотивовану відмову у його наданні, з підстав, які прямо передбачені статтею 118 ЗК України.

Перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому зобов`язує орган місцевого самоврядування, у випадках прийняття рішення про відмову в надані такого дозволу, належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Водночас відповідач не навів підстав для відмови ОСОБА_3 , яка відображена у протоколі чотирнадцятої сесії Межигорецької сільської ради сьомого скликання від 29.08.2017, у надані дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка АДРЕСА_1 ). Не містить таких обґрунтувань і сам протокол.

Не може вважатися обґрунтованою й визначеною законодавством правовою підставою для такої відмови і посилання Межигорецької сільської ради у відповіді від 28.08.2017 № 166/02.2-11 щодо відсутності у позивачки правових підстав на користування відповідною земельною ділянкою площею 0,2085 га, оскільки відповідно до викладених приписів статті 118 ЗК України факт користування земельною ділянкою не є необхідною умовою для надання дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки.

Отже, у Межигорецької сільської ради не було законних підстав для відмови в наданні позивачці дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,2085 га.

Таким чином, прийняття цього рішення свідчить про порушення цивільних прав позивачки за відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки перелік таких підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, вказана відмова є незаконною.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині щодо визнання незаконною відмови Межигорецької сільської ради від 29 серпня 2017 року у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка АДРЕСА_1 ) та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про надання дозволу на виготовлення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка АДРЕСА_1 ).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у цій справі, то сплачений позивачкою судовий збір підлягає стягненню на її користь з відповідача у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до Дубовецької сільської ради про визнання неправомірними та скасування рішеннь сільської ради задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову Межигорецької сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 29 серпня 2017 року у наданні ОСОБА_3 дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка АДРЕСА_1 ) та зобов`язати Дубовецьку сільську раду Івано-Франківської області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,2085 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (ділянка АДРЕСА_1 ).

У позові щодо визнання протиправним та скасування рішення восьмої сесії Межигорецької сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 16 грудня 2011 року в частині вилучення у померлої ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0,14 га в урочищі «За долиною» відмовити.

Стягнути з Дубовецької сільської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене).

Повний текст рішення складено 16 липня 2021 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

відповідач: Дубовецька сільська рада Івано-Франківської області, місцезнаходження: вул. Незалежності, 2, с. Дубівці Івано-Франківський район Івано-Франківська область, .

СуддяМ. Р. Мергель