Дата документу 09.07.2021
Справа № 334/4852/21
Провадження № 2-о/334/164/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Запоріжжя 09 липня 2021 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжяу складі:

головуючого судді Коломаренко К.А.

при секретарі Фарзаєвій К.А.

за участі

заявника ОСОБА_1 (особисто)

представника заявника адвоката Мамедока Т.К.

заінтересованої особи ОСОБА_1

представника заяінтересованої особи адвоката Сільнової А.Л.

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Просить видати обмежувальний припис ОСОБА_1 строком на 6 місяців з заборонами щодо:

- перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її в будь-який спосіб та спілкуватися з нею;

- ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_2 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- користування автомобілем VolkswagenPassat НОМЕР_1 2013 року випуску, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Заяву обґрунтовує наступним: ОСОБА_2 з 30.07.2016 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній рік сімейне життя сторін не ладиться і постійно погіршується, на фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка ОСОБА_1 почала бути занадто агресивною, він почав погружавати заявнику та їх синові фізичною розправою, постійно піднімав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію та 21.04.2021 видавався заборонний припис строком на одну добу. На її адресу надходять погрози вбивством та фізичною розправою, на даний час заявник, турбуючись про своє та сина життя, вимушена переховуватись від чоловіка, проживати в орендованій квартирі, оскільки 31.05.2021 покинула місце їх спільного з заінтересованою собою проживання. На теперішній час нею готується позов про розірвання шлюбу, який вона планує подати до Ленінського районного суду міста Запоріжжя. Також зазначає, що в період шлюбу вони придбали за спільні кошти автомобіль VolkswagenPassat 2013 року випуску, яким наразі користується заявник, щоб відвозити сина до дитячого садочку, у користуванні її чоловіка перебуває автомобіль HyundaiAccent, проте з квітня 2021 року він позбавлений права керування транспортними засобами за рішенням суду по ст. 130 КУпАП. З моменту вимушеної зміни місця проживання заявник телефоном постійно отримує погрози, що ОСОБА_1 забере у неї автомобіль. З урахуванням викладеного просить заяву задовольнити.

В судовому засіданні заявник та її представник адвокат Мамедов Т.К. підтримали викладені в заяві вимоги, надали додаткові докази на обґрунтування обставини, викладених в заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_1 та його представник адвокат Сільнова А.Л. просили відмовити в задоволенні заяви, зазначаючи, що викладені в ній обставини не відповідають фактичним обставинам справи. Заявник зазначив, що між ним та його дружиною погіршились стосунки, через що він звернувся до Шевченківського районного суду з позовом про розірвання шлюбу, наразі вони проживають окремо. З викладеними в заяві фактами не погодився.

Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі та до 31.05.2021 постійно проживають в квартирі АДРЕСА_2 .

З наданих заявником доказів вбачається, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Пунктом 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п.6, 8 ч.1ст.1Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

За тлумаченням статті 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення, про яке влада знала чи повинна була знати.

У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz v. Turkey, no. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.

Суд проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного.

Згідно з п.2 ч.1ст.24 цього Законудо спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п.7ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 4 ч. 2ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з частиною 4статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положенняЗакону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених уКУпАПта КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Разом з цим Верховний Суд 30 січня 2020 року ухвалив постанову, в якій вказано, що факт сварок і непорозумінь між подружжям на побутовому ґрунті свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом спеціальних заходів.

Таким чином наявність у заявника претензій до заінтересованої особи щодо користування спірним майном (автомобілем) та поділу речей не складає собою предмету спору за яким може бути видано обмежувальний припис, оскільки наявність таких спорів не свідчить про будь-яке насильство над заявником та його продовження.

Крім цього 06 лютого 2020 року Верховний Суд ухвалив постанову, в якій вказано, що спір між сторонами щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей або про поділ майна подружжя не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.

Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

У той же час згідно із частиною першоюстатті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) вказано, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеномуЗаконом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

За змістомстаттею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом встановлено, що 21.04.2021 поліцейськими виносився терміновий заборонний припис серії АА №187137 стосовно кривдника ОСОБА_1 про:

заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - ОСОБА_2 .

Разом з тим, з наданих заявником документів вбачається, що в той же день 21.04.2021 виносився і заборонний припис серії АА №218293 стосовно кривдника ОСОБА_2 про:

заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - ОСОБА_1 .

Заявник наполягала на тому, що вона неодноразово викликала поліцію з приводу неправомірних дій кривдника, натомість доказів на підтвердження вказаного суду не надано, як і не надано доказів того, що за фактом подій 21.04.2021 відносно ОСОБА_1 складався протокол за ст. 173-2 КУпАП , за яким він притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до правової позиції ВС КЦС висловленої у постанові №753/8626/19 від 06.02.2020 року сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що заінтересована особа вчинив щодо неї домашнє психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначеніЗаконом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Натомість, наявність самого по собі зазначеного вище термінового заборонного припису за відсутності відомостей про його порушення з боку кривдника не можуть свідчити про ймовірність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо заявника.

Матеріали справи також не містять доказів того, що існують ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків домашнього насильства.

Крім того, як докази, що підтверджують обставини, викладені заявником у своїй заяві, останньою долучено до матеріалів справи копію постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2022 року по справі №334/971/21.

Дослідивши зазначені вище докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для прийняття їх до уваги, оскільки останні не містять даних про осіб, які приймали участь під час розгляду вказаних справ, що позбавляє суд можливості перевірити обставини, на які посилається ОСОБА_2 у своїй заяві.

При цьому, будь-яких інших доказів, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 дій, які можуть бути підставою для видачі судом обмежувального припису, матеріали справи станом на час її розгляду не містять та заявником не надано.

Також у матеріалах справи наявна роздруківка з месенджераViber між невідомою особою, з відсутністю будь-яких дат в дному випадку та з зазначенням дати 08.02.2021, тобто за 5 місяці до звернення заявника з відповідною заявою до суду, тому суд не може прийняти вказану роздруківку у якості доказу, оскільки неможливо встановити у який період часу(місяць, рік) така переписка відбувалася, та осіб, які її вели.

Суд також критично ставиться до роздрукованих фотознімків, які були також оглянуті у судовому засіданні безпосередньо, оскільки не можливо встановити коли вони були зроблені та яких обставин.

Наданий суду висновок експерта про наявність у заявника легких тілесних ушкоджень також на правильність висновків суду не впливає, оскільки з наданого висновку встановити, хто саме спричинив заявнику тілесні ушкодження, неможливо. Натомість відомостей про звернення заявника з заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення з боку ОСОБА_1 суду не надано.

при дослідженні диску з відеозаписами, оскільки час, дату та місце коли вони було зроблені встановити не видається можливим.

Також у судовому засіданні було досліджено відеозаписи, які містяться на диску, який долучений заявником до матеріалів справи. Суд звертає увагу, що на відеозаписах взагалі не видно осіб, які ведуть розмову, лише підлогу, та тільки чути сварку невідомої жінки та чоловіка, з фрагменту відео, де з`являється чоловік достовірно встановити, що цей чоловік є заінтересованою особою, неможливо.

У заяві ОСОБА_2 стверджує, що з 31.05.2021 року вони припинили спільне проживання, при цьому заявниця стверджує, що ОСОБА_1 продовжує її переслідувати, проте в судовому засіданні ці твердження заявника доказами не підтверджені.

Відповідно до частини першоїстатті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачуобмежувального припису,суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видачаобмежувального приписує заходом впливу на кривдника, який може вживатися лишев інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачіобмежувального приписусуди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), 26 вересня 2019 року в справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року в справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року в справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року в справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20).

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_1 фізичного чи психологічного насильства стосовно ОСОБА_2 у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначеніЗаконом України«Прозапобіганнятапротидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфлікту між сторонами.

Оскільки ОСОБА_2 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 постійного та безперервного домашнього насильства у розумінніЗакону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника та її сина, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд дійшов висновку про відсутність підстави для задоволення заяви провидачу обмежувального припису.

В силу ч.3ст.350-5 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись п.п. 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1, п. 4 ч. 2 ст. 26, п. 2 ч. 1 ст 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ст. ст. 12, 13, 60, 81, 141, 263, 265, 350-1-350-8 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави .

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Визначення дати складання повного рішення -16.07.2021.

Суддя: Коломаренко К. А.