головуючий у суді І інстанції Кошель Б.І.
провадження № 22-ц/824/3791/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум допомоги,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до УСЗН із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям і декларацією про доходи та майновий стан сім`ї. На підставі наданих документів рішенням від 10 жовтня 2017 року управлінням призначено відповідачці допомогу на період з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року в розмірі 6 579 грн 15 коп., щомісячно. 10 січня 2018 року управлянням було сформовано запит про надання інформації про доходи отримувачів державної соціальної допомоги. В ході звірки даних про доходи громадян, задекларованих ними для отримання допомоги, державними соціальними інспекторами було встановлено, що ОСОБА_1 не вказала отриманий дохід сина ОСОБА_2 та чоловіка ОСОБА_2 а саме, не було задекларовано дохід отриманий в ТОВ «Союз-Авто», ТОВ «Транссіті» та дохід від надання майна в оренду ПП «Технофарм-Україна» за 2017 рік. З урахуванням встановлених обставин та на підставі актуальної інформації про доходи сім`ї відповідачки, рішенням від 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 управлінням було проведено перерахунок допомоги на період з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року, згідно з яким розмір середньомісячного сукупного доходу перевищує рівень прожиткового мінімуму для сім`ї, що стало причиною прийняття рішення про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просилв суд стягнути з відповідачки на свою користь 62 241 грн 80 коп. надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та судові витрати по справі. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради надміру виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям в сумі 62 241 грн 80 коп.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради судовий збір у сумі 1 762 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що в матеріалах справи немає жодних доказів того, що відповідач при поданні декларації про доходи та майновий стан діяла із умислом подання недостовірних відомостей, з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги.

Вказує, що відповідно до порядку, контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів.

Зазначає, що перевірку поданих відповідачем даних працівником УСЗН здійснено через півтора роки після подання відповідачем першої заяви про призначення допомоги, а не протягом 10 днів, як того вимагає Інструкція. Окрім цього, після прийняття рішення про припинення спірної виплати, позивач виплачував її ще протягом двох місяців.

Також зазначає, що ОСОБА_1 є матір`ю у багатодітній сім`ї та доглядає за двома дітьми з інвалідністю. Водночас, її повнолітній син ОСОБА_2 проживає окремо та не приймає участі у доходах сім`ї.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

10 лютого 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, в якому позивач просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що отримання довідок про доходи та заповнення на підставі них декларації про доходи та майновий стан сім`ї є процесом усвідомленим та не може носити випадкового характеру.

Вказує, що перевірка інформації про доходи, надані апелянтом, у зв`язку із поданням податкової звітності, отримання в органах ДФС інформації про доходи сім`ї за попередні шість місяців технічно неможлива, а інформація про доходи має зазначатись заявником у відповідності з довідками про доходи членів сім`ї.

Відповідно до частини 3 статті 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог про наявність підстав для стягнення надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Судом установлено, 09 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до УСЗН із заявою про призначення державної допомоги малозабезпеченим сім`ям і декларацією про доходи та майновий стан сім`ї, що підтверджується відповідною заявою.

З поданої ОСОБА_1 декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги вбачається, що відповідач отримувала державну допомогу малозабезпеченим сім`ям по 30 вересня 2017 року, вона не працює, її чоловік ОСОБА_2 - працює в ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН», отримує пенсію, інших доходів не мають.

На підставі наданих документів рішенням Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради від 10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 призначено допомогу на період з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року в розмірі 6 579 грн 15 коп. щомісячно.

10 січня 2018 року управлянням було сформовано запит про надання інформації про доходи отримувачів державної соціальної допомоги. З наданих відомостей вбачається, що ОСОБА_1 не вказала отриманий дохід чоловіка та сина, а саме: заробітну плату, що отримана чоловіком відповідачки ОСОБА_2 за 1 квартал 2017 року - 11 131,20 грн, за 2 квартал 2017 року - 12 318,92 грн, за 3 квартал 2017 року - 12 011,89 грн, дохід від надання майна в оренду за 3 квартал 2017 року - 14 906, грн, заробітна плата сина ОСОБА_2 за 1 квартал 2017 року - 9 920,00 грн, за 2 квартал - 8 214,08 грн та 9 500,00 грн, за 3 квартал 2017 року - 30 000,00 грн, що підтверджується довідками про завантажені доходи та довідками про отримані доходи платника єдиного податку - фізичної особи підприємця.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку з виявленими обставинами позивачем 19 квітня 2018 року було складено акт про проведення перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявниками для призначення соціальної допомоги, в якому зазначено, що заявник та члени його сім`ї надали неповну/невірну інформацію про доходи, внаслідок чого розрахунок розміру державної соціальної допомоги, призначеної у відповідності з заявою від 11 квітня 2017 року №693, від 09 жовтня 2017 року № 2146 та згідно з наданою заявником інформацією про доходи сім`ї, було проведено неправильно.

У подальшому ОСОБА_1 було проведено перерахунок допомоги на період з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2017 року та виявлено, що розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї перевищує рівень прожиткового мінімуму для сім`ї, у результаті якого останній було відмовлено у наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, що підтверджується рішенням УСЗН Білоцерківської міської ради про відмову в наданні державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї від 27 квітня 2018 року та розрахунком середньомісячного сукупного доходу.

Судом також встановлено, що позивач двічі направляв відповідачці повідомлення про припинення виплати державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям з вимогою повернути неправомірно отриману державну соціальну допомогу в розмірі 62 241 грн 80 коп., яке отримано останньою особисто 19 травня 2018 року, що підтверджується листом УСЗН Білоцерківської міської ради №4994 від 08 травня 2018 року, листом УСЗН Білоцерківської міської ради №6333 від 12 червня 2018 року та зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, зазначені вимоги позивача були повністю проігноровані відповідачкою.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі у розмірі, який залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Цей Закон спрямований на реалізацію конституційних гарантій права громадян на соціальний захист - забезпечення рівня життя не нижчого від прожиткового мінімуму шляхом надання грошової допомоги найменш соціально захищеним сім`ям.

Порядок призначення та виплати соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації. У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону. До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються, зокрема, декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону).

Статтею 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» встановлені умови, за яких державна соціальна допомога не призначається, зменшується її розмір або припиняється виплата.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку № 250 соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

За змістом пункту 6 Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї).

Форма декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (зі змінами), затверджена наказом Міністерством соціальної політики України від 22 липня 2003 року № 204, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 13 серпня 2003 року за № 709/8030 (був чинний на момент звернення відповідача за призначенням соціальної допомоги).

У частині четвертій статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Відповідно до пункту 25 Порядку № 250 виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 , подаючи декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та не вказавши в ній заробітну плату сина ОСОБА_2 та доходи чоловіка ОСОБА_2 від надання майна в оренду, мала на меті навмисно приховати ці дані.

У позові та в описовій частині оскаржуваного рішення встановлено обставини щодо невнесення відповідачкою відомостей про інші доходи її чоловіка та повнолітнього сина, однак не вказані обставини, на підставі яких суд дійшов висновку про наявність у діях отримувача державної допомоги умислу чи недобросовісної поведінки, зокрема не встановлено, що відповідачка знала, чи мала знати про доходи інших членів сім`ї.

Не містять таких обставин і викладені у відзиві заперечення позивача на апеляційну скаргу.

Отже, враховуючи соціальний статус сім`ї відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління переплати бюджетних коштів у сумі 62 241, 80 грн.

Ураховуючи наведене оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову до відповідача у повному обсязі.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача та стягнути з Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 643 грн.

Платіжне доручення № 72552 від 25 січня 2021 року знаходяться у матеріалах справи (а.с. 94).

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області доОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум допомоги.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК. П. Приходько
С.О. Журба