1Справа № 335/9191/18 2/335/36/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Фоміної Л.А.,
прокурора Беклеміщевої Ю.М.,
представника позивача Бакланової Ю.О.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Валько В.С.,
представника третьої особи 2 Куцеволової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області Маркова І. в інтересах Запорізької міської ради до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Гопка Юрія Володимировича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , Комунальне підприємство Балабинська селищна рада «Центр надання послуг» про визнання протиправним, скасування рішення та витребування майна,
Заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області Марков В. звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області Гопка Ю.В., який в подальшому уточнив, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради, Запорізької області Гопки Юрія Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37594421 від 17.10.2017 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області в особі Запорізької місцевої прокуратури № 3 кошти, витрачені у 2018 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 4 976,00 грн.;
- стягнути з державного реєстратора Комунального підприємства «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради, Запорізької області Гопка Ю.В. на користь прокуратури Запорізької області в особі Запорізької місцевої прокуратури № 3 кошти, витрачені у 2018 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 4 976,00 грн.
07.08.2018 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Макарова В.О.
В обґрунтування позовних вимог заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Марков І. посилався на те, що до Запорізької місцевої прокуратури № 3 30.01.2018 року надійшов лист Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради про незаконне оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав державному реєстратору Комунального підприємства «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області Гопка Ю.В. недійсне свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрував за собою право власності на заначений об`єкт.
Так, за інформацією районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, яка є уповноваженим органом приватизації на території Вознесенівського району м. Запоріжжя від 07.05.2018 року встановлено, що вищезазначений об`єкт станом на 07.05.2018 року не приватизований.
Відповідно до інформації наданою районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 22.05.2018 року було встановлено, що з моменту вступу в закону силу Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (1992 рік) і по теперішній час свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не видавалося.
Також, у інформації було зазначено, що Орджонікідзевською районною Радою народних депутатів свідоцтво про право власності на житло № 162 оформлено 19.01.1994 року на адресу: АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації ТОВ ЗМБТІ від 18.05.2018 року встановлено, що інвентаризаційна справа на вищезазначений об`єкт нерухомості не заводилася, в матеріалах справи на житловий будинок в цілому за вищевказаною адресою правовстановлюючі документи, які б посвідчували виникнення, перехід або припинення права власності фізичних осіб відсутні.
Відповідно до інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 24.05.2018 року встановлено, що за вищевказаною адресою були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.04.1988 року по 30.01.2016 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 08.04.1981 року по 30.10.2017 року. Станом на 29.05.2018 року за вищевказаною адресою відсутні зареєстровані особи.
Згідно інформації КП «Наше місто» Запорізької міської ради від 22.05.2018 року встановлено, що у період з 01.09.2016 року по 31.10.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , надавалися послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ОСОБА_4 . Заборгованість станом на 0.05.2018 року складає 967,28 грн.
У той же час, за інформацією КП «Водоканал» від 18.05.2018 року встановлено, що станом на 01.05.2018 року за вищевказаною адресою (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) наявна заборгованість за послуги КП «Водоканал» у розмірі 12 191,31 грн. За період з 01.07.2017 року по 01.05.2018 року оплата за послуги водопостачання та водовідведення споживачем не здійснювалися. Остання оплата за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 300 грн. на особовий рахунок № НОМЕР_1 надходила у червні 2017 року.
За інформацією ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 17.05.2018 року зазначено, що у Центральному відділенні по роботі з побутовими споживачами ЗМЕМ зареєстрований особовий рахунок № НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , з якою 06.06.2012 року укладений договір про користування електричною енергією. Остання оплата за спожиту електричну енергію здійснювалася 19.10.2017 року у розмірі 797,47 грн.
Відповідно до інформації ПАТ «Запоріжгаз» від 15.05.2018 року встановлено, що за вказаною вище адресою особовий рахунок № НОМЕР_3 відкрито на ім`я ОСОБА_4 .
Відповідно до актових записів про державну реєстрацію смерті № 5110 від 03.08.2017 року, № 920 від 01.02.2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заповнивши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її підписання, надав паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_4 від 17.01.1994 року, технічний паспорт на квартиру та оформив право власності на об`єкт нерухомості, а у подальшому під підпис отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_4 від 17.01.1994 року, копія якого міститься у реєстраційній справі видане від імені Першого заступника голови виконкому Орджонікідзевської ради народних депутатів Книрика Ф.І. та підписане від імені начальника Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації ОСОБА_5 . На зазначеному свідоцтві стоїть відбиток печатки Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради.
Після проведення ряду слідчих (розшукових) дій ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 190 КК України.
У той же час, у ході досудового розслідування 18.05.2018 року у якості свідка допитано директора ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_5 . Під час допиту остання пояснила, що в інвентаризаційній справі відсутнє свідоцтво про право на житло на вказану адресу, під час ознайомлення з копією свідоцтва № 162 від 17.01.1994 року остання зазначила, що свій підпис в свідоцтві не ставила, документ бачить вперше.
Крім того, у якості свідка 18.05.2018 року допитаний ОСОБА_6 , який пояснив, що підпис у свідоцтві № 162 від 17.01.1994 року останній не ставив та зазначив, що вказане свідоцтво не могло видаватися Орджонікідзевським виконкомом так як в 1994 році вказана структура їх не видавала.
У той же час зазначив, що у свідоцтві № 162 від 17.01.1994 року стоїть взагалі печатка Орджонікідзевської райдержадміністрації, якої на той момент не існувало.
Отже, державним реєстратором проведено реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 17.01.1994 року, відповідно до якого ОСОБА_1 належить на праві приватної власності зазначена квартира.
Однак, свідоцтво про право власності районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознсненівському району на зазначену вище квартиру не видавалося, що підтверджується листами районної адміністрації.
З огляду на викладене, на думку позивача, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37594421 від 17.10.2017 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню на підставі ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Крім того, рішення державного реєстратора від 17.10.2017 року підлягає визнанню протиправним та скасуванню, оскільки прийнято з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2015 року за № 1127.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 протиправно, не маючи відповідного обсягу дієздатності розпорядився зазначеною вище квартирою, без волі власника, а саме територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, та враховуючи те, що позивача, поза його волею було позбавлено права власності на спірне майно, заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області вважає, що наявні підстави для застосування положень ст. 387 ЦК України та квартира за вказанню вище адресою підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 у власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.
Ухвалою суду від 07.09.2018 року, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Валько В.С. 14.11.2018 року подали на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважають позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Просили у позові відмовити у повному обсязі.
04.12.2018 року позивачем на адресу суду подана відповідь на відзив відповідача-1, згідно якої заступник керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області Марков І. вважає, що відзив відповідача-1 є необґрунтованим та незаконним, а доводи, викладені в ньому, такими, що підлягають відхиленню.
Ухвалою суду від 28.01.2019 року, залучено до участі у справі у якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 16.12.2020 року, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору КП Балабинської селищної ради «Центр надання послуг».
У судовому засіданні позивач - представник прокуратури Беклеміщева Ю.М, позов підтримала і просить задовольнити на підставах викладених у позовній заяві.
Представник Запорізької міської ради, в інтересах якого заявлені вимоги, в судовому засіданні підтримала позов прокурора, просила суд задовольнити вимоги, посилалася на те, що спірна квартира вибула з володіння держави протиправно, на підставі підробленого свідоцтва про право власності.
Відповідач-1 ОСОБА_1 та його представник вважали вимоги позивача недоведеними, просили в задоволенні вимог до ОСОБА_1 відмовити.
Представник третьої особи КП Балабинської селищної ради Куцеволова Н.В. у судовому засіданні щодо позову прокурора покладалася на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, відзив на позов не надав. 14.12.2020 року надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши подані заяви, відзив, відповідь на відзив, а також докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності, з точки зору достатності, допитавши свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дійшов до наступних висновків.
Щодо підстав звернення до суду заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області Маркова І., в інтересах держави, в особі Запорізької міської ради, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень «інтересів держави» необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади (1), орган місцевого самоврядування (2) чи інший суб`єкт владних повноважень, а також у разі відсутності такого органу (4).
Аналіз вказаної статті Закону діє підстави дійти висновку, що «інтереси держави» (як загальне поняття) являються собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).
Інтереси держави України та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого «Інтересів держави»», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Інтереси держави України та інтереси певної територіальної громади можуть збігатися повністю, частково, або навіть взагалі не пересікатися.
Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
У ч. 6 Закону зазначено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Згідно з ст. 10 вказаного Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до ч. 3 ст. 16 вказаного Закону, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є комунальній власності міст.
Статтею 60 Закону передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.
Таким чином, Запорізька міська рада є органом, що представляє територіальну громаду м. Запоріжжя та здійснює від імені територіальної громади м. Запоріжжя повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності.
Частиною 3 та ч. 4 ст. 56 ЦПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 визначено, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, а отже прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає, з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальний законом.
Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження процесуальної дії (відповідні функції). Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.
Судом встановлено, що на адресу Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області надійшов лист від Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради від 30.01.2018 року про незаконне оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
За інформацією Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради від 31.05.2018 року, Запорізькою міською радою позовні заяви до судів з питань визнання рішення протиправним та витребування майна із чужого незаконного володіння нерухомого маййна за адресою: АДРЕСА_1 не подавалися.
В даному випадку спрямованість прокурора у вказаній справі направлена на захист інтересів держави, оскільки існує загроза можливості територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради передати квартиру у власність або користування громадянам, які потребують отримання житла, у зв`язку з її незаконним відчуженням.
Таким чином, у зв`язку з нездійсненням Запорізькою міською радою захисту порушених інтересів держави та територіальної громади міста Запоріжжя, суд приходить до висновку, що прокурор має право на звернення з відповідним позовом до суду за захистом інтересів держави та територіальної громади м Запоріжжя.
Обставини, встановлені судом.
До Запорізької місцевої прокуратури № 3 надійшов лист Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради від 30.01.2018 року № 01/01/01-18/0023 про незаконне оформлення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав державному реєстратору Комунального підприємства «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради Запорізької області Гопка Ю.В. недійсне свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрував за собою право власності на заначений об`єкт.
Так, за інформацією районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, яка є уповноваженим органом приватизації на території Вознесенівського району м. Запоріжжя від 07.05.2018 року встановлено, що вищезазначений об`єкт станом на 07.05.2018 року не приватизований.
Відповідно до інформації наданою районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 22.05.2018 року було встановлено, що з моменту вступу в закону силу Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (1992 рік) і по теперішній час свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не видавалося.
Також, у інформації було зазначено, що Орджонікідзевською районною Радою народних депутатів свідоцтво про право власності на житло № 162 оформлено 19.01.1994 року на адресу: АДРЕСА_2 .
Зазначені інформація надана із завіреними належним чином документами, а саме свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_4 від 19.01.1994 року, розпорядженням про приватизації житла № 162 від 19.01.1994 року, розрахунком безкоштовної приватизації площі квартири, затвердженої розпорядженням Орджонікідзевським виконкомом від 19.01.1994 року № 162, заявою від ОСОБА_8 про передачу у приватну власність квартири від 07.12.1993 року, довідкою про склад сім`ї наймача, копією книги № 1-2780 реєстрації розпоряджень по приватизації житла.
Відповідно до інформації ТОВ ЗМБТІ від 18.05.2018 року встановлено, що інвентаризаційна справа на вищезазначений об`єкт нерухомості не заводилася, в матеріалах справи на житловий будинок в цілому за вищевказаною адресою правовстановлюючі документи, які б посвідчували виникнення, перехід або припинення права власності фізичних осіб відсутні.
Відповідно до інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 24.05.2018 року встановлено, що за вищевказаною адресою були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 08.04.1988 року по 30.01.2016 року та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 08.04.1981 року по 30.10.2017 року. Станом на 29.05.2018 року за вищевказаною адресою відсутні зареєстровані особи.
Згідно інформації КП «Наше місто» Запорізької міської ради від 22.05.2018 року встановлено, що у період з 01.09.2016 року по 31.10.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , надавалися послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ОСОБА_4 . Заборгованість станом на 0.05.2018 року складає 967,28 грн.
У той же час, за інформацією КП «Водоканал» від 18.05.2018 року встановлено, що станом на 01.05.2018 року за вищевказаною адресою (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) наявна заборгованість за послуги КП «Водоканал» у розмірі 12 191,31 грн. За період з 01.07.2017 року по 01.05.2018 року оплата за послуги водопостачання та водовідведення споживачем не здійснювалися. Остання оплата за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 300 грн. на особовий рахунок № НОМЕР_1 надходила у червні 2017 року.
За інформацією ПАТ «Запоріжжяобленерго» від 17.05.2018 року зазначено, що у Центральному відділенні по роботі з побутовими споживачами ЗМЕМ зареєстрований особовий рахунок № НОМЕР_2 на ОСОБА_4 , з якою 06.06.2012 року укладений договір про користування електричною енергією. Остання оплата за спожиту електричну енергію здійснювалася 19.10.2017 року у розмірі 797,47 грн.
Відповідно до інформації ПАТ «Запоріжгаз» від 15.05.2018 року встановлено, що за вказаною вище адресою особовий рахунок № НОМЕР_3 відкрито на ім`я ОСОБА_4 .
Відповідно до актових записів про державну реєстрацію смерті № 5110 від 03.08.2017 року, № 920 від 01.02.2016 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заповнивши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її підписання, надав паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_4 від 17.01.1994 року, технічний паспорт на квартиру та оформив право власності на об`єкт нерухомості, а у подальшому під підпис отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_4 від 17.01.1994 року, копія якого міститься у реєстраційній справі видане від імені Першого заступника голови виконкому Орджонікідзевської ради народних депутатів Книрика Ф.І. та підписане від імені начальника Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації ОСОБА_5 . На зазначеному свідоцтві стоїть відбиток печатки Орджонікідзевської районної адміністрації Запорізької міської ради.
Після проведення ряду слідчих (розшукових) дій ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 4 ст. 190 КК України.
У той же час, у ході досудового розслідування 18.05.2018 року у якості свідка допитано директора ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_5 . Під час допиту остання пояснила, що в інвентаризаційній справі відсутнє свідоцтво про право на житло на вказану адресу, під час ознайомлення з копією свідоцтва № 162 від 17.01.1994 року остання зазначила, що свій підпис в свідоцтві не ставила, документ бачить вперше.
Крім того, у якості свідка 18.05.2018 року допитаний ОСОБА_6 , який пояснив, що підпис у свідоцтві № 162 від 17.01.1994 року останній не ставив та зазначив, що вказане свідоцтво не могло видаватися Орджонікідзевським виконкомом так як в 1994 році вказана структура їх не видавала. У той же час зазначив, що у свідоцтві № 162 від 17.01.1994 року стоїть взагалі печатка Орджонікідзевської райдержадміністрації, якої на той момент не існувало.
Вказані свідки були також допитані і судом, які підтвердили вищезазначені пояснення.
Отже, державним реєстратором проведено реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 17.01.1994 року, відповідно до якого ОСОБА_1 належить на праві приватної власності зазначена квартира.
Однак, свідоцтво про право власності районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознсненівському району на зазначену вище квартиру не видавалося, що підтверджується відповідними листами районної адміністрації.
Суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Предметом указаного спору є право на об`єкт нерухомого майна, який прокурор вважає власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (комунальною власністю), що вибув із володіння ради поза її волею.
Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.
За змістом статті 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.
Відповідно до статей 386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У статті 1 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) зазначено, що право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах належним їй майном як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Згідно із частиною третьою статті 16 указаного Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Частиною першою статті 60 Закону № 280/97-ВР установлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Частинами п`ятою, восьмою цієї статті визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
У справі, що розглядається, спір виник з приводу витребування позивачем - Запорізькою міською радою, в інтересах якої до суду звернувся прокурор, як суб`єктом права комунальної власності свого майна із чужого незаконного володіння теперішнього власника відповідача ОСОБА_1 , а також скасування реєстрації права власності за ОСОБА_1 .
Вказане свідчить про існування спору між особою, яка вважає себе власником спірної квартири і, яка на момент подання позову не володіє цим майном, та його фактичним набувачем - особою, яка, на думку прокурора, незаконно володіє майном, оскільки придбала його на підставі недійсного свідоцтва про право власності.
Частиною першою статті 2 ЦПК України зазначено, що метою цивільного судочинства визначено ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмови від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмовити в ній встановлюються законом.
Вказані правовідносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції станом на 19.10.2016 року), а також Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2015 року за № 1127 (у редакції станом на 14.09.2016 року).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 3 вказаного Закону, будь-які особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.
Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя, крім державної реєстрації права власності та інших речових прав, що проводиться нотаріусами незалежно від місцезнаходження нерухомого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Згідно з ч. 2 ст. 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністром України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Статтею 27 Закону передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката.
Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.
Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Судом встановлено, що ержавним реєстратором проведено реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 17.01.1194 року, відповідно до якого ОСОБА_1 належить на праві власності зазначена квартира.
Проте, свідоцтво про право власності районною адміністрацією Запорізької міської ради по Вознесенівському району на зазначену вище квартиру не видавалося, що підтверджується листами районної адміністрації.
Також встановлено, що Комунарським районним судом м. Запоріжжя розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні зо інтереси.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У статті 228 ЦК України зазначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна, фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності забувається на підставах, не заборонених законом.
Згідно з вимогами ст.ст. 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
У п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності і інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 зазначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.
У п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності і інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 зазначено, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статтей 387, 388 ЦК.
Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статтей 387, 388 ЦК.
Частинами 1, 3 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 і 3 ст. 203 ЦК України встановлюють, що зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтереси держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та обов`язки є правоздатністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦК України, цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав ї самостійно їх здійснювати а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 , не маючи відповідного обсягу дієздатності розпорядися зазначеною вище квартирою, без волі власника, а саме територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.
Також, судом встановлена відсутність внутрішньої волі розпорядника спірної квартири на передачу її у власність ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Матеріали справи свідчать про те, що на даний час державний реєстратор ОСОБА_7 займає посаду державного реєстратора у Широківській сільській раді Запорізького району Запорізької області.
Прокурором надані докази того, що реєстрація об`єкту нерухомого майна відбулась на підставі підробленого свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_4 від 17.01.1194 року.
Наведені з цього приводу прокурором докази учасниками справи не оспорені.
Щодо судових витрат.
При зверненні до суду прокурором відповідно до платіжного доручення від 27.08.2018 року № 1495 сплачено судовий збір в розмірі 9 952,00 грн. При цьому, прокурор виходив з ринкової вартості квартири, яка розрахована відповідно до довідки Центру Нерухомості» «Ваша Житлова Крамниця» від 10.05.2018 року та яка складає 546 000,00 грн. та заявлених позовних вимог майнового та немайнового характеру, тобто 8 190,00 грн. - за вимогу майнового характеру - витребування майна, та 1 762,00 грн. - за вимогу немайнового характеру - скасування реєстрації права власності. Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати за оплату судового збору слід покласти на відповідачів в рівних частках.
Керуючись статтями 3, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області Маркова І. в інтересах Запорізької міської ради задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр надання послуг» Балабинської селищної ради, Запорізької області Гопки Юрія Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37594421 від 17.10.2017 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 22.02.2021 року.

Повний текст рішення 04.03.2021 року.

Суддя В.О. Макаров