Дата документу 15.03.2021 Справа № 317/3107/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1108/20 Головуючий у 1-й інстанції:Нікітін В.В.
Провадження № 22-ц/807/727/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівнина рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 08грудня 2020 рокуу справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 липня 2011 року між сторонами у справі було укладено договір б/н у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт.АТ КБ «Приватбанк» повністю виконав вимоги договору, надавши ОСОБА_1 кредит. Відповідач зобов`язання за договором виконував не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 25 серпня 2020 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 19502,82 грн., з яких: 13738,81 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5764,01 грн. - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом. Вказану суму позивач просив стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 08грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6151 гривні 01 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні решти сумизаборгованості і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в цій оскаржуваній частині в повному обсязі. В іншій частині рішення

суду першої інстанції не оскаржується.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом та відсотками. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав підстав відмовляти у стягненні решти нарахованих складових заборгованості. Судом не надано належної оцінки всім доказам по справі, якими було в повній мірі обґрунтовано розмір заборгованості відповідача за наданим кредитом на суму 13 738.81 грн., а також нарахованими процентами у розмірі 5764.01 грн.Так у банківській виписці відображено, та в такий спосіб повідомлено позичальника про щомісячне нарахування процентів у відповідній процентній ставці та у відповідному розмірі. Судом першої інстанції всупереч вимогам ст. 1054 ЦК України було здійснено власний розрахунок, вийшовши за межі позовних вимог, та помилково було зараховано всі поповнення картки до тіла кредиту, чим порушено також положення ст. 534 ЦК України, якою передбачена черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), виходив з того, що у заяві від 28 липня 2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом.

Стосовно суми основного боргу, судом було враховано те, що, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, відповідач ОСОБА_1 за період з 12 вересня 2018 року по 06 липня 2019 року отримав від позивача грошові кошти на загальну суму 18201 гривня 42 копійки. Крім того, за період часу з 20 листопада 2018 року по 02 серпня 2019 року ним на користь банку було сплачено грошових коштів на суму 12050 гривень 41 копійка. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає

різниця вказаних сум, яка становить 6151 гривню 01 копійку.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки вони в повній мірі відповідають зібраним у справі доказам та вказаній правовій позиції ВП ВС.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору б/н від 28.07.2011 р., укладеного в формі анкети-заяви, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Анкета-заява особисто підписана ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами.

При цьому, в анкеті-заяві відповідач надав згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також до тарифів у ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Але суд вказував, що в цій анкеті-заяві відсутні істотні умови, притаманні кредитному

договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а такожщодо відповідальності у вигляді неустойки (пені та штрафів).

Оцінюючи Витяги з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг, суд не визнав їх невід`ємними частинами договору, оформленого у вигляді анкети-заяви, як такі, що не підписані відповідачем як клієнтом банку. А тому вважав, що відповідач повинен повернути лише фактично використані кошти, з яких вирахував сплачені ним суми.

Колегія погоджується з такими висновками суду, і тому визнає неспроможними доводи скарги, що сплачені відповідачем кошти мали зараховуватись відповідно до приписів статті 534 ЦК України, оскільки узгоджених між сторонами умов щодо можливості будь-яких нарахувань на отримані кредитні кошти, матеріали справи не містять.

Всього за період з дня встановлення позичальнику 12 вересня 2018 року кредитного ліміту по 06липня 2019р. день, коли відповідач в останній раз використав кредитний ліміт, відповідач скористався кредитними коштами на суму 18201,42 грн.

За період часу з 20 листопада 2018 року по 02 серпня 2019 року ним на користь банку було сплачено грошових коштів на суму 12050, 41 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між вказаними сумами, яка становить 6151, 01 грн.

За цими встановленими показниками суд здійснив відповідний розрахунок: 18201,42грн. - 12050, 41грн. = 6151,01грн., визначивши суму заборгованості за тілом кредиту до стягнення, з чим в повній мірі погоджується колегія.

В скарзі банк зазначає, що такий перерахунок, зроблений судом, є виходом за межі позовних вимог. Але ці ствердження є неспроможними з огляду на процесуальні обов`язки суду здійснити дослідження матеріалів справи та на їх підстави встановити обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог. Отже, суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості на предмет його відповідності умовам договору, на підставі якого вона нарахована. І такий обов`язок у цій справі судом першої інстанції виконано в повній мірі.

В апеляційній скарзі банк вказує, що здійснений ним розрахунок заборгованості відповідає умовам договору, які базуються саме на Умовах та правилах надання банківських послуг, про згоду з якими підписався відповідач у анкеті-заяві. Тому банк просив достягнути всю заявлену суму заборгованості.

Проте колегія вважає такі вимоги скарги необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст.. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказані норми суд правильно визнав, що для кредитного договору тільки підписані сторонами умови договору вважаються узгодженими між ними. А тому вірно відкинув як складові договору Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, які відповідач не підписував.

Отже, оскільки у анкеті-заяві не мається узгоджених умов щодо відсотків, неустойки (пені та штрафів), то суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має повернути лише отримані у кредит кошти, визначивши заборгованість шляхом арифметичних дій з відрахування від отриманої ним суми сплачених на погашення кредиту коштів.

Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу банку необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 08грудня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 15 березня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.