Постанова

Іменем України

15 липня 2021 року

м. Київ

справа № 161/15497/16-ц

провадження № 61-4982св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року у складі судді Івасюти Л. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), яке було замінено на правонаступника - Акціонерне товариство (далі - АТ) «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору та правочинів забезпечення.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку (далі - АКБСР) «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 90 000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору еквівалентно 454 500 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 13 травня 2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 16 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передає в іпотеку банку нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Також, на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

16 травня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалась у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Посилалися на те, що вказані договори були укладені всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», на вкрай невигідних умовах для них.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд визнати недійсними кредитний договір, договори іпотеки та поруки, які укладені 16 травня 2007 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що позивачі не довели своїх вимог, оскільки при укладенні оспорюваних кредитних договорів та договорів забезпечення, діяли свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилися з умовами договорів, без заперечення отримавши кошти в іноземній валюті. Певний час вони виконував умови оспорюваного договору кредиту, доказів, які б давали підстави суду визнати недійсними спірні договори не надали, тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що, під час перегляду справи судом першої інстанції, позивачі заявляли відвід судді Івасюті Л. В., проте його було необґрунтовано відхилено суддею Пушкарчук В. П., яка розглядала заяву.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України, оскільки справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід; суди необґрунтовано відхилили клопотання позивачів, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування.

Судом встановлено, що, під час розгляду справи місцевим судом, позивачамибуло завлено відвід судді Івасюті Л. В., який було обґрунтовано, зокрема тим, що 25 лютого 2020 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва Литвиновою І. В. своєю ухвалою зобов`язано уповноважену особу офісу Генерального прокурора України внести відомості за заявою ОСОБА_1 від 24 січня 2020 року про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 375 КК України, а саме винесення суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області Івасютою Л. В. завідомо неправосудної ухвали у цій цивільній справі. Тому заявник вважав, що є об`єктивні підстави для сумніву в неупередженості судді при розгляді справи по суті.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2020 року, суддя Івасюта Л. В. дійшла висновку про необґрунтованість заяви про свій відвід і передала вирішення цього питання іншому судді.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2020 року у складі судді Пушкарчук В. П. у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Івасюти Л. В. відмовлено.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) вказував, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до пунтку 1 статті 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, пункт 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 року, пункт 58).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (див. рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, пункт 45).

Колегія суддів вважає, що наведені ОСОБА_1 , ОСОБА_2 доводи заяви про відвід судді Івасюти Л. В. є достатньо обґрунтованими та свідчать про обставини, що можуть викликати об`єктивні сумніви в неупередженості та об`єктивності судді при розгляді справи.

Суд апеляційної інстанції, при перегляді рішення суду першої інстанції, на вказані обставини уваги не звернув та залишив рішення без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 411 ЦПК Українисудові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою касаційну скаргу, зокрема тим, що під час розгляду справи судом першою інстанції, позивачами було заявлено відвід судді Івасюті Л. В., у задоволенні якого було відмовлено, а суд касаційної інстанції вважає, що підстави для відводу судді були обґрунтованими, то оскаржувані судові рішення підлягають обов`язковому скасування з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400-402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк