Справа № 727/5395/21
Провадження № 2/727/1660/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді:Одовічен Я.В..

за участю

секретаря судового засідання: Семенишина І.Д.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 .

Від шлюбу у них є двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.04.2021 року їх шлюб було розірвано.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом із нею. Повнолітня донька навчається та є студенткою, у зв`язку з чим має право на утримання. У добровільному порядку кошти на навчання доньки та утримання сина ОСОБА_6 не надає.

Нерухомого майна у власності дітей немає.

Інших утриманців у відповідача не має, стан його здоров`я задовільний.

Їй не відомо чи працевлаштований ОСОБА_3 , проте вважає, що вказана обставина не може бути підставою звільнення його від сплати аліментів, оскільки він є фізично здоровою людиною, здатною забезпечити дітям належні умови.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання до завершення навчального процесу у розмірі 3000 гривень, а також аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 2000 гривень щомісячно та до досягнення ним повноліття.

Ухвалою суду від 18.06.2021 року провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття. Такий розмір аліментів, що ним визнається обумовлений тим, що він не має постійного місця роботи, не займається підприємницькою діяльністю, його щомісячний дохід становить не більше 4000 гривень.

На даний час він проживає в квартирі батька та сплачує комунальні послуги, дає синові кишенькові кошти.

Враховуючи обов`язок позивачки по утриманню сина, вважає, що аліменти у розмірі 1500 гривень є достатніми на утримання дитини.

Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки не визнає. Так, йому відомо, що ОСОБА_7 офіційно працює та одержує заробітну плату не менше 6000 гривень. Він не має можливості надавати аліменти на її утримання, оскільки його доходи незначні.

У задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки просив відмовити.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вона не працює, матеріальне становище у неї важке. Старша донька продовжує навчатись, вартість навчання в рік становить біля 13000 гривень. Родичі чоловіка надавали кошти на оплату навчання доньки. На даний час ОСОБА_7 працює та одержує щомісячний дохід у вигляді заробітної плати біля 5000 гривень. Просила позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив суду, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, не надає коштів на утримання дітей. Також ОСОБА_3 не надає коштів на оплату навчання повнолітньої доньки. Вказував на те, що батько дітей є працездатною особою, а тому повинен приймати участь у їх матеріальному утриманні. Просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив суду, що після розірвання шлюбу проживає з позивачем окремо. У зв`язку з відсутністю освіти він не може офіційно влаштуватись на роботу та підробляє на будівництві. Його дохід в місяць становить біля 4000 гривень. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1500 гривень щомісячно. Щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки заперечував, оскільки у нього не має можливості надавати кошти на її утримання. Зазначив, що його родичі неодноразово надавали кошти на оплату вартості навчання доньки.

Представник відповідача у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити частково: стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1500 гривень щомісячно. У задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки просила відмовити з тих підстав, що вона є повнолітньою, працевлаштована, батько не має змоги надавати кошти на її утримання. Також зазначила, що донька проживає окремо від матері, а тому в ОСОБА_1 відсутні підстави звернення до суду з позовом в цій частині.

Свідок ОСОБА_5 , допитана за клопотанням представника відповідача, суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є її батьками. З 2018 року навчається в ЧКНТУ. Вона з першого класу школи і по даний час проживає окремо від батьків, разом із дідусем по АДРЕСА_1 , а не за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_2 . Комунальні послуги за місцем її проживання сплачує дідусь, продукти харчування купує дідусь та вона. На даний час свідок працює в ЦНАП ЧМР та одержує заробітну плату біля 6400 гривень щомісячно. Змушена була працевлаштуватись у зв`язку з браком коштів. Одяг та інші речі, необхідні їй, купує за власні кошти. З наступного навчального року планує перевестись на заочну форму навчання. Мати допомагає їй оплачувати вартість навчання.

Заслухавши вступне слово сторін, їх представників, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4).

12.04.2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.04.2021 року (а.с.4).

Від шлюбу у сторін є повнолітня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7) та одна неповнолітня дитина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_3 записаний як батько в свідоцтвах про народження дітей, запис про батьківство не оспорював.

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України.

Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Судом було встановлено, що відповідач офіційно не працює, підробляє, його дохід носить мінливий нерегулярний характер. У власності ОСОБА_3 нерухомого майна не має, стан його здоров`я задовільний.

Стан здоров`я дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовільний.

Частиною другою статті 182 СК України в редакції від 03.07.2018 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від до 6 років на місяць складає 2013 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років 2510 гривень.

При цьому в абзаці третьому частини 2 статті визначено, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини.

З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, обов`язок позивачки по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 1800 гривень щомісячно.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період її навчання суд зазначає наступне:

Так, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОСОБА_8 , її батьками, відповідно до свідоцтва про народження зазначено: батько ОСОБА_9 , мати ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 виповнилось 18 років, на даний час вона є повнолітньою.

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України.

Повнолітня ОСОБА_5 навчається на денній формі навчання в Чернівецькому торговельно-економічному інституті Київського національного торговельно-економічного університету за спеціальністю «Менеджмент», освітнього рівня «Бакалавр», термін навчання з 01.09.2018 року по 17.06.2022 року. (а.с.13).

28.08.2018 року між Чернівецьким торгівельно-економічним інститутом та ОСОБА_5 , за згодою її матері ОСОБА_1 , було укладено договір про навчання від 28.08.2018 року (а.с.12).

Відповідно до умов договору, загальна вартість освітньої послуги становить 51720 гривень.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказувала на те, що повнолітня донька проживає разом із нею, а відповідач зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі по 3000 гривень щомісячно.

Розглядаючи аргументи, наведені позивачем та її представником, суд виходить із наступного.

Так, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ст. 201 Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України).

У судовому засіданні судом були з`ясовані наступні обставини, мають враховуватися при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Зокрема, судом встановлено, що повнолітня ОСОБА_5 працює у Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради на посаді «фахівець», її сукупний дохід за березень-червень 2021 року становить 21381 грн. 64 коп.

Окрім того, суд зауважує, що допитана у якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що разом із матір`ю ОСОБА_1 не проживає з першого класу, а проживає по АДРЕСА_1 разом із дідусем.

Позивач ОСОБА_1 вказану обставину не заперечувала, а лише уточнила, що донька проживає разом із її батьком.

Також свідок суду показала, що житло, в якому вона проживає, утримує дідусь. Витрати по забезпеченню своїх потреб, вона несе особисто, у зв`язку з чим змушена була працевлаштуватись.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.76 Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином, судом на підставі належних та допустимих доказів встановлено, що повнолітня дочка, яка продовжує навчання із позивачем ОСОБА_1 не проживає.

Отже, враховуючи положення ч.3 ст.199 СК України, суд приходить до висновку, що належним позивачем у даному спорі є повнолітня ОСОБА_5 , а позивач ОСОБА_1 не набула право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а тому позов у цій частині необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 180-183,184,191, 198-201 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 259, 263-265, 273, 430 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), мешканця АДРЕСА_3 , аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 1800 гривень щомісячно, починаючи з 14.06.2021 року і до повноліття дитини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення буде складено 14.07.2021 року.

Головуючий суддя: _________________ Одовічен Я.В.