Дата документу 10.03.2021 Справа № 336/489/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/489/21 Головуючий у 1-й інстанції: Савеленко О.А.
Провадження №22-ц/807/1125/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 рокум. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфабанк», державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Горлова Юлія Миколаївна, про визнання недійсними результатів прилюдних електронних торгів з реалізації нерухомого майна, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфабанк», державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Горлова Юлія Миколаївна, про визнання недійсними результатів прилюдних електронних торгів з реалізації нерухомого майна, акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки та скасування свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №08-315П145-К, за умовам якого він отримав кредит у розмірі 40 000, 00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% на рік, з кінцевим терміном повернення до 06 липня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов`язань, ОСОБА_1 було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок, на дату передачі в іпотеку банку, загальною площею 196,7 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 1331 кв.м., належав ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування та свідоцтва про право на спадщину.

05 січня 2021 року ОСОБА_1 дізнався, що відкрите виконавче провадження ВП №61801599 на підставі виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі №336/1526/15-ц, відповідно до якого стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 69201,85 доларів США, коли до його будинку за адресою: АДРЕСА_1 приїхали невідомі особи та вимагали звільнити вказаний будинок, зазначаючи при цьому, що вони нові власники будинку. ОСОБА_2 зазначила, що вона є переможцем електронних торгів, які відбулися 20.10.2020, які проводилися ДП «Сетам».

21 січня 2021 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, з яких йому стало відомо, що будинок, який належав йому на підставі права власності, реалізований на прилюдних електронних торгах.

ОСОБА_1 вважає, що у зв`язку з чисельними порушеннями підготовчих дій щодо прилюдних торгів, дій щодо ходу проведення торгів, які вчинені без урахування наявного мораторію на задоволення вимог кредиторів за валютними кредитами, торги, що відбулись 21.10.2020 підлягають визнанню недійсними, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та просив суд: визнати проведення електронних торгів по реалізації майна предмета іпотеки, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 недійсними та скасувати їх результат. Визнати протокол № 507578 від 21.10.2020 проведення електронних торгів по реалізації майна предмета іпотеки, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який складено Державним підприємством «СЕТАМ» недійсним та скасувати його . Визнати акт від 20.11.2020 проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна предмета іпотеки, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним та скасувати його. Усунути перешкоди у здійсненні права власності, права користування та розпорядження майном, шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, що видано 30.12.2020 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М., зареєстрованого в реєстрі №2727, яке видано на підставі акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, 20.11.2020 ОСОБА_2 нерухоме майно, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .Усунути перешкоди у здійсненні права власності, права користування та розпорядження житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виключення з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності, підставою виникнення якого є свідоцтво про право власності , що видано 30.12.2020 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М., зареєстрованого в реєстрі №2727.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, оскільки вважає, шо для забезпечення можливості належного виконання рішення суду у даній справі (у випадку задоволення позовних вимог), ефективного захисту та поновлення його порушених прав та інтересів, необхідно терміново вжити заходи для забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 проводити вселення будь-яких осіб до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 проводити виселення будь-яких осіб до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони органам реєстрації місця проживання проводити реєстрацію (зняття з реєстрації) постійного місця проживання будь-яких осіб у житловому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; накладення арешту на житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування та свідоцтва про спадщину.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки від 20 листопада 2020 року та свідоцтва від 30 грудня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19454470.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року виправлено допущену описку резолютивній частині ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року про забезпечення позову.

Резолютивну частину ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року викладено в наступній редакції.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задоволено частково.

Накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки від 20 листопада 2020 року та свідоцтва від 30 грудня 2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19454470.

В іншій частині заяви про забезпечення позову, відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року в частині відмови в забезпеченні позову шляхом: заборони проводити виселення та вселення в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в частині відмови в забезпеченні позову шляхом: заборони органам реєстрації місця проживання проводити реєстрацію (зняття з реєстрації) постійного місця проживання будь-яких осіб у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Забезпечити позовну заяву по справі шляхом: заборони ОСОБА_2 проводити вселення будь-яких осіб до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та до набрання законної сили судовим рішенням по даній цивільні справі; заборони ОСОБА_2 проводити виселення будь-яких осіб до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та до набрання законної сили судовим рішенням по даній цивільні справі; заборони органам реєстрації місця проживання проводити реєстрацію (зняття з реєстрації) постійного місця проживання будь-яких осіб у житловому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції хоча і накладено арешт на житловий будинок, водночас судом не прийнято до уваги докази реальної загрози втрати житла, виселення на вулицю ОСОБА_1 та його родини. Вважає, що реалізація предмету застави з зареєстрованими мешканцями протирічать нагальній суспільній необхідності. Зазначає, що виселення без надання іншого житла можливе в разі звернення стягнення на житлове приміщення, яке було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення, а в даному випадку було передане власне житло, відтак, виселення з житла без надання іншого житла є безпідставним.

Відзиву на апеляційну скарг в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, а саме накладення арешту на житловий будинок не завдає шкоди відповідачу ОСОБА_2 , оскільки накладення арешту на нерухоме майно тимчасово перешкоджає лише відчуженню такого майна, тому, суд вважає, що захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник є адекватним, ефективним, співмірним та достатнім для забезпечення позову. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що заявником не доведена необхідність забезпечення позову шляхом заборони виселяти та знімати з реєстрації мешканців квартири, а також вселяти до неї інших осіб, недоведене існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд відмовив у задоволенні заяви в цій частині.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором..

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення в подальшому (п.4 Постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9 Пленум Верховного Суду України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З матеріалів апеляційного провадження та оскаржуваного судового рішенння вбачається, що між сторонами виник спір щодо незаконності проведення прилюдних торгів на яких було реалізовано іпотечне майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 , власником якого був ОСОБА_1 , іпотекодержателем ПАТ «Укрсоцбанк», а переможцем прилюдних торгів визнано ОСОБА_2 , якій видано свідоцтво про права власності на вищезазначений житловий будинок.

Накладаючи арешт на спірний житлоівий будинок, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його неможливим.

Під поняттям «арешт майна» слід розуміти проведення його опису і накладення заборони розпорядження, а в необхідних випадках і користування ним. (ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Оскільки спір має матеріальний характер, суд першої інстанції з урахуванням роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 за №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", зробив правильний висновок, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду і застосував співмірні заходи забезпечення.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов правильного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких він звернулася до суду.

Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що вид забезпечення позову, який застосував суд першої інстанції, а саме, накладення арешту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , є співмірним заявленим позовним вимогам ОСОБА_1 , оскільки існує зв`язок між визначеним предметом спору і заходами до забезпечення позову, і заходи забезпечення позову є адекватними позовним вимогам, на забезпечення яких вони вживаються, та спрямовані на попередження порушень прав і охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 і забезпечення виконання рішення суду, і вжиття цього заходу буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушує будь-яких прав третіх осіб.

При цьому, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в частині забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 проводити вселення /виселення будь-яких осіб до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та заборони органам реєстрації місця проживання проводити реєстрацію (зняття з реєстрації) постійного місця проживання будь-яких осіб у житловому будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказані заходи забезпечення позову обмежують права ОСОБА_2 , як власника на володіння та користування своїм майном.

Крім того, вище зазначені заходи забезпечення позову, які пропонує вжити ОСОБА_1 не пов`язані з предметом позову, з яким звернувся до суду ОСОБА_1 .

Враховуючи, що вищевказані заходи забезпечення позову, які пропонує вжити ОСОБА_1 обмежує права ОСОБА_3 , як власника на безперешкодне володіння та користування будинком, такі заходи неспівмірні вимогам ОСОБА_1 , тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність арешту, накладеного на житловий будинок, як заходу забезпечення позову, покликаного запобігти утрудненню чи унеможливленню виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги ці висновки не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374,375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 12 березня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.