Справа № 629/3682/20
Провадження № 2/629/91/21
09.03.2021 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Кремінь М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на Ѕ частину двокімнатної квартири, -
Позивач звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на Ѕ частину двокімнатної квартири, посилаючись на те, що позивачу та відповідачу по справі на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Лозівською міською радою Харківської області від 17 липня 2009 року на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 2007 року відповідач в квартирі не проживає, ніякого інтересу до житла не проявляє, не опікується квартирою, поточні ремонти не проводить, особисті його речі в квартирі відсутні, з позивачем не спілкується, уникає будь-яких розмов, за комунальні послуги оплату не проводить. Позивач уклала договори з комунальними службами на своє ім`я, заборгованості по сплаті за комунальні послуги не має. Протягом всього часу, позивач залишається єдиним добросовісним володільцем та користувачем належної відповідачу 1/2 частини вказаної квартири. За весь час володіння квартирою ніхто не оскаржував право позивача на володіння та користування цим майном, вона безперервно користується 1/2 частиною квартири, як своїм власним майном, бо вважала і вважає його таким. В зв`язку з чим позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,9 кв.м, житловою площею29,6 кв.м, належної ОСОБА_2 .
В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. У разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення. З правовими наслідками ухвалення заочного рішення ознайомлена. Також вказала, що відповідач починаючи з 2009 року в спірній квартирі не проживає, ніякого інтересу до житла не проявляє, не опікується квартирою, поточні ремонти не проводить, не підтримує квартиру в належному стані, забрав всі свої особисті речі і не бажає з нею спілкуватися, уникає будь-яких розмов, за комунальні послуги оплату не проводить, фактично він відмовився від своєї частини в квартирі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Лозівською міською радою 17 липня 2009 року належить на праві спільної сумісної власності двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Із копії технічного паспорту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складеного станом на 26.02.2009 року вбачається, що власником квартири є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Позивач зареєстрована та проживає за вказаною адресою з 25.04.1991 року по теперішній час.
Відповідач з 11.06.2020 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
Як зазначила позивач у своєму позові, після того як відповідач з кінця 2009 року забравши всі свої особисті речі покинув квартиру, вона упродовж більш ніж 10 років безперервно, відкрито і добросовісно користується квартирою у цілому. Відповідач зв`язок з нею не підтримує, своєю часткою у спільній квартирі не цікавиться, будь-якої участі в утриманні та охороні майна (своєї частки у квартирі) не приймає. Позивач оплачує всі комунальні платежі, а також несе інші витрати по утриманню у цілому квартири у належному стані. До всієї квартири позивач відноситься як до своєї власної, оскільки відповідач ніколи не звертався з вимогами звільнити або передати йому майно, або придбати у нього частину квартири, жодних спроб прийняти участь в утриманні майна не здійснював, своє майно покинув на призволяще, не ніс і не несе будь-яких витрат на її утримання.
Крім цього, викладені обставини підтверджуються показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які надали письмові заяви на підтвердження факту не проживання відповідача з 2009 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Вказали, що ОСОБА_2 ніякого інтересу з 2009 року до спірного житла не проявляє, квартирою взагалі не цікавиться, комуальних послуг не сплачує, його особистих речей в квартирі немає. Вважають, що фактично відповідач відмовився від своєї частини в квартирі.
Факт не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актами, складеними сусідами 08 жовтня 2018 року та 07 жовтня 2019 року, в яких зазначено, що з жовтня 2007 року ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні.
Таким чином, судом встановлено, що з 25.04.1991 року ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає у зазначеній квартирі, упродовж більш ніж 10 років вона безперервно, відкрито і добросовісно користується квартирою у цілому. ОСОБА_2 після залишення приміщення квартири з нею зв`язок не підтримує, своєю часткою у спільній квартирі не цікавиться, будь-якої участі в утриманні та охороні майна (своєї частки у квартирі) не приймає. Позивач оплачує всі комунальні платежі, несе інші витрати по утриманню у цілому квартири у належному стані, на підтвердження чого позивачем були надані відповідні документи.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права особи, як «визнання права».
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).
Матеріалами справи встановлені всі умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем.
Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 року дано роз`яснення, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.81 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист її майнових прав, беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаною часткою квартири понад десять років, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення спірного нерухомого майна не заявлено, можливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку на даний час відсутня, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 280-284, ст.354 ЦПК України, суд, -
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на Ѕ частину двокімнатної квартири задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на 1/2 частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43,9 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, належної ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач може оскаржити рішення до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Згідно п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Лозова, Харківської області, громадянка України, паспорт НОМЕР_1 , виданий 26.11.2018 року, орган, що видав 6346, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Лозова, Харківської області, громадянин України, паспорт НОМЕР_3 , виданий Лозівським МВ ГУМВС України в Харківській області 27 лютого 2009 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Н.А. Смірнова