ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3956/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, пов`язані із застосуванням Закону України Про захист прав споживачів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Невеніцина Є.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг та стягнення грошових збитків з фонду,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів фінансових послуг та стягнення грошових збитків з фонду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначив, що на початку засідання 23.04.2021 суддя вперше і зовсім несподівано повідомив позивача, що до Дзержинського суду надійшло клопотання від Фонду від 10.10.2019 «про закриття провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України». Таким чином, позивач відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України не був вчасно повідомлений, а тільки через 17 місяців і після двох засідань суду вперше 23.04.2021 був ознайомлений з вищезазначеним клопотанням Фонду.

Послався на те, що предметом спору у цій справі є порушення його суб`єктивного цивільного майнового права власності: протиправного позбавлення права споживача фінансових послуг користування своєю власністю 615 днів, і як наслідок вимога про стягнення грошових збитків з Фонду за грубе порушення строку відповідачем свого зобов`язання, встановленого ЦК України і Законом України «Про захист прав споживачів».

Вказав, що 22.03.2018 він отримав депозитні кошти тільки завдяки рішенню Апеляційного адміністративного суду м. Києва, і таким чином через 615 днів настала можливість оцінити його збитки від протиправних дій Фонду по утриманню і користуванню його власністю.

Послався на Постанови Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 12.05.2020 у справі № 761/44056/17 (п.п. 37, 38), від 13.03.2019 у справі № 636/99/17-ц, від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.01.2019 у справі № 639/5960/17 (п. 46), від 30.01.2019 у справі № 826/12003/16, від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц, від 22.08.2018 у справі № 559/1777/15-ц (п.п.47-49), та вважає, що з огляду на предмет позову, суб`єктний склад спору та характер спірних правовідносин спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Зауважив, що оскільки за своїм характером спори щодо захисту честі, гідності, ділової репутації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди є цивільно-правовими відповідно до ЦК України, ЦПК України не визначає обмежень щодо розгляду таких спорів між фізичною і юридичними особами в порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу районного суду без змін.

Вказав, що підставою звернення позивача до суду із цим позовом стало порушення, на думку позивача, строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв`язку із чим до Фонду гарантування звернені майнові вимоги позивача про стягнення, передбачених статтею 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання з виплати гарантованого відшкодування за договором вкладу, упущеної вигоди, моральної шкоди, пені.

Зазначив, що вказані майнові вимоги заявлені позивачем не до банку-боржника, а до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються правомірності дій останнього, пов`язаних із своєчасністю виплати вкладнику гарантованого відшкодування.

Послався на те, що такий спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вважає, що при розгляді цієї справи необхідно врахувати практику судів касаційної інстанції, викладену у постановах від 13.03.2018 у справі № 910/23398/16, від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс 16, від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17, від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18) та від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19).

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 липня 2021 року клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції було задоволено та призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до розгляду Харківським апеляційним судом у судовому засіданні в режимі відеоконференції за участі представника відповідача в приміщенні Господарського суду міста Києва на 08 липня 2021 року о 12 год. 00 хв. за адресою: 01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44В. Доручено забезпечення участі представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в режимі відеоконференції Господарському суду міста Києва.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України, вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

За правилом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ФГВФО, в якому просив визнати порушення зобов`язань і гарантій Фонду і його працівників, починаючи з 15.07.2016 по 22.03.2018 по відношенню до нього з порушенням матеріального права споживача фінансових послуг, завдання позивачу значної (майнової) матеріальної і моральної шкоди, нанесення грошових збитків; стягнути з відповідача грошові збитки, які складаються з інфляційних втрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди, пені за прострочення зобов`язання, судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що лише після постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 15.01.2018, яким зобов`язано УО Фонду гарантування Волкова О.Ю. подати до Фонду додаткову інформацію щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованих Законом коштів по вкладам за рахунок Фонду відповідно до депозитного рахунку від 20.05.2016 № 3705 на суму 195000 грн. В результаті чого позивач одержав інформаційний лист Фонду від 26.02.2018 № 26.02.18/07 з підтвердженням його права на одержання коштів. Своїми діями відповідач 615 днів порушував свої зобов`язання, лишаючи позивача права користуватися будь-яким фінансовими послугами з використанням своєї власності.

20 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу № 980-032-000244724 на суму 195000 грн на строк з 21.05.2016 по 04.06.2016.

Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 по справі № 826/1195/17 касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича про зобов`язання вчинити дії задоволено та зобов`язано Уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованих Законом коштів по вкладам за рахунок Фонду відповідно до депозитного рахунку від 20.05.2017 № 3705 на суму 195000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 копійок, - залишено без змін.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивач, звертаючись до суду, просить стягнути грошові збитки, які, на його думку, виникли через порушення відповідачем своїх зобов`язань, зокрема, щодо не своєчасної виплати вкладу, тобто позивач просить визнати порушення зобов`язань відповідачем та внаслідок цього стягнути грошові збитки, понесені позивачем.

Суд дійшов висновку, що вимоги позивача заявлені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються правомірності дій останнього, пов`язаних із своєчасністю виплати позивачу гарантованого відшкодування, а відтак такий спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, а тому, є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На виконання приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України районним судом правило було враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.04.2021 у справі № 761/46122/19.

Так, суд касаційної інстанції зазначив, що Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Водночас згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом № 4452-VI. Цим законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України (далі НБУ), визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Цей закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 зазначеного закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі частин першої та другої статті 6 цього закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

У разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону № 4452-VI).

Нормами статті 27 цього Закону встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку; уповноважена особа Фонду формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI. Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18.

Відповідно до матеріалів справи правовими підставами для стягнення з відповідача передбачених статтею 625 ЦК України трьох відсотків річних, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пені за прострочення грошового зобов`язання з виплати гарантованого відшкодування за договором вкладу є невчасна виплата Фондом гарантованого відшкодування за договором вкладу в неплатоспроможному банку.

Такий спір пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, тому є публічно-правовим і підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19) зазначено, що вимоги про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення грошового зобов`язання звернені позивачем до Фонду та стосуються безпосередньо правомірності дій останнього, пов`язаних із виплатою відшкодування за вкладами, а тому також підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17 (провадження № 61-31354сво18).

Відповідно до статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Позовні вимоги у цій справі за своєю природою випливають із спору щодо несвоєчасності виплати Фондом коштів за відповідним вкладом у межах гарантованої суми відшкодування, є вимогами саме до Фонду, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Зазначена постанова Верховного Суду підлягає врахуванню, оскільки обставини справи, що були предметом дослідження касаційного суду є тотожними обставинам справи, що наразі перебуває у провадження суду апеляційної інстанції.

Також, порівняно з правовими позиціями, на які посилається апелянт, позиція у справі № 761/46122/19 є більш новою, а тому виходячи з принципу правової визначеності саме вона враховується апеляційним судом.

З огляду на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, доводи скарги не спростували висновків суду, колегія суддів на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.