КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/9672/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/2112/20

08 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Рубан С.М.

- Заришняк Г.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Сіромашенко Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 30 000,00 доларів США.

На обґрунтування вимог позову зазначав, що 14.03.2007 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, який оформлено розпискою від 14.03.2007 року. Згідно умов договору він передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 30 000 доларів США.

Вказував на те, що на неодноразові його вимоги повернути взяті кошти згідно розписки, відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем не виконав і борг не повернув.

Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначав, що він не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з розписки від 14.03.2007 року не вбачається, що відповідач отримав 30 000 доларів США у борг, та, що розписка не містить обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу. Так, із розписки вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в загальній сумі 30 000 доларів США. Також в розписці відповідач зазначив на що він потратить взяті кошти.

Вказував на те, що оскільки у розписці строк повернення позики не встановлений, то позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Позивач пред`явив відповідачу вимогу від 18.01.2020 року про повернення грошових коштів за розпискою від 14.03.2007 року в розмірі 30 000 доларів США, однак вимога залишилася не виконаною.

Посилався на те, що наявність у нього оригіналу розписки свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. При цьому, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами виникли правовідносин із договору купівлі-продажу автомобіля, про що він зазначав у судовому засіданні в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладені у рішенні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з розписки не вбачається, що грошові кошти в сумі 30 000 доларів США були отримані відповідачем у борг, та розписка не містить обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу, тому позовні вимоги є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень статі 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Крім того, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав копію розписки від 14.03.2007 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_1 гроші в сумі 3300 доларів США, що в сумі з попередньою оплатою 1 500,00 доларів США, оформленням у нотаріуса 20 000,00 доларами США згідно договору, перерахунком на кредитну карту 5 000 доларами США, поповненням рахунку мобільного оператора 200,00 доларів США складає загальну суму 30 000,00 доларів США. Грошові кошти отримані як попередня оплата за автомобіль «Тойота Cruiser 2006 року випуску», який планується привезти 25.03.2007 року.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Врахувавши те, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Суд першої інстанції правильно встановив, що надана позивачем розписка не містять вказівки про те, що отримані грошові кошти були надані в борг, а також зобов`язання їх повернення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаного висновку суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що із розписки вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в загальній сумі 30 000 доларів США. та зазначив на що він потратить взяті кошти, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як встановлено судом та підтверджується змістом розписки від 14.03.2007 року у ній відсутня вказівка про отримання відповідачем коштів у борг, а також обов`язок повернути кошти. Позивач трактує зміст розписки на власний розсуд, що не відповідає дійсному змісту розписки.

Твердження у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не встановив дійсної правової природи правовідносин, що виникли між сторонами також є необґрунтованими, оскільки, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами правовідносин пов`язаних з невиконанням позичальником умов договору позики (боргових зобов`язань).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами виникли правовідносин із договору купівлі-продажу автомобіля, колегія суддів відхиляє, оскільки в розписці, що надана позивачем на підтвердження позовних вимог про стягнення боргу, зазначено, що відповідач кошти взяв як предоплату за автомобіль, який планує привезти 25.03.2007 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 липня 2021 року.

Головуючий: Судді: