ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/351/21Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/352/21 Суддя - доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Щавурська Н. Б., Храпак Н. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/351/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2021 року, ухваленого суддею Позняк В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Укрсоцбанк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обслуговуючий кооператив Небанківська установа територіальних громад про визнання правовідносин припиненими,

В С Т А Н О В И В:

в січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до акціонерного товариства Укрсоцбанк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обслуговуючий кооператив Небанківська установа територіальних громад про визнання правовідносин припиненими

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства Укрсоцбанк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обслуговуючий кооператив Небанківська установа територіальних громад про визнання правовідносин припиненими повернуто позивачу.

Застосовано до позивача захід процесуального примусу у вигляді штрафу.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф у сумі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Баранець О.А. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 13 січня 2021 року та ухвалити нове рішення яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Баранець О.А. зазначила, що у січні 2021 року ОСОБА_1 було поданий лише один позов до акціонерного товариства Укрсоцбанк, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Обслуговуючий кооператив Небанківська установа територіальних громад про визнання правовідносин припиненими. На час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження у справі іншого аналогічного позову до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, по якому не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду, подано не було.

Проте суд першої інстанції, розцінив як зловживання процесуальними правами подачу позову ОСОБА_1 , у січні 2021 року, оскільки 18 грудня 2020 року ОСОБА_1 вже подавала аналогічний позов та 30 грудня 2020 року він був повернутий за заявою її представника, а тому, на думку суду, такими діями ОСОБА_1 здійснює маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями, оскільки знов подала позовну заяву із недоліками.

Проте вказане твердження суду про нібито зловживання ОСОБА_1 процесуальними права ґрунтується виключно на припущенні суду про намір зловживання процесуальними правами та суперечить ст. 185 ЦПК України, яка передбачає право особи повторно подати позов до суду, після його повернення судом та прийняття судом позовної заяви поданої із недоліками.

Щодо подачі позову з недоліками то, ЦПК України не містить такої заборони.

Проте в оскаржувані ухвалі, суд першої інстанції, всупереч положенням ст. 185 ЦПК України, незаконно повернув позовну заяву та не надав позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви, чим порушив право особи на доступ до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Баранець О.А. не поступив.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що подання позовної заяви ОСОБА_1 в одному екземплярі, без додатків, без копії позовної заяви із додатками для відповідача та без квитанції про сплату судового збору, при цьому, подання такого позову, після повернення аналогічного позову з такими ж недоліками за заявою її представника про відкликання позовної заяви, вказані дії судом визнаються зловживанням процесуальними правами, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України та статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином передбачено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто, право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Між тим, необхідно враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки існує міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частини першої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частинами третьою, четвертою статті 44 ЦПК України передбачено, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Із приписів цієї статті вбачається, що суд зобов`язаний вживати заходів у разі виявлення зловживання процесуальними правами учасником процесу.

Між тим, положеннями частини третьої статті 44 ЦПК України визначено такі можливі наслідки визнання судом подання скарги, клопотання чи заяви зловживання процесуальними правами, - це залишення без розгляду або повернення поданої скарги, заяви чи клопотання, а не позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 757/64933/17-ц.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Маніпуляція автоматизованим розподілом справ полягає у тому, що кожен з поданих численних позовів розподіляється на певного суддю (в межах юрисдикції одного суду) і позивач отримує право вибору головуючого судді у справі, тим самим невілюючи основоположні принципи цивільного судочинства.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Встановлено, що позовна заява у даній справі надійшла до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 11 січня 2021 року, тобто після повернення позивачеві позовної заяви на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2020 року.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції не врахував положень пункту 6 частини 4 статті 185 ЦПК України, згідно з якими повернення поданого позову можливе у випадку, коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або про відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

В матеріалах справи відсутні докази про подання позивачем декількох позовів, які б привели до маніпуляції автоматизованим розподілом справ.

Матеріали справи не містять доказів щодо виконання судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

Частина 7 статті 185 ЦПК України передбачає, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Системний аналіз положень статті 185 ЦПК України дає підстави для висновку, що позивач ОСОБА_1 , скористалась передбаченим процесуальним законом правом на відкликання позовної заяви у жовтні 2020 року до відкриття провадження у справі, та, вдруге звернувшись з аналогічним позовом, вимог закону не порушила.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 до вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд обмежив її права на доступ до правосуддя.

В матеріалах справи відсутні докази про вчинення позивачем дій, направлених на штучне ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи поведінкою, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за процесуальні зловживання провинно грунтуватись на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включають у загальний або локальний предмет доказування у справі.

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 06.09.2018 року у справі № 552/2378/17.

Питання вини у даній справі не вирішувалось.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 відповідно до частини 3 статті 44 ЦПК України та застосування заходів процесуального примусу на підставі статті 148 ЦПК України.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права (пункти 1, 4 частини першої статті 379 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 251, 374, 379, 382, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

Головуючий

Судді