Справа № 583/550/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді Ільченко В.М.

за участю секретаря Верби Н.О.

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), третя особа: управління Державної Міграційної служби України в Сумській області в особі Охтирського міського відділу (Україна, Сумська область, м. Охтирка, вул. Незалежності, 29) про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

21.02.2020 відкрито провадження в даній справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору дарування та договору купівлі-продажу на праві приватної власності належить будинок по АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований, але з 2010 року не проживає її колишній чоловік, ОСОБА_2 , який за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в будинку не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні члени її сім`ї відповідачу не чинили. ОСОБА_2 з 2010 року проживає та працює в Російській Федерації, в 2017 році отримав громадянство Росії. Тому, на підставі ст. 405 ЦК України, просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

03.03.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 15.10.1994 по 06.12.2016 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. На період перебування у шлюбі він мав громадянство України, а ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав громадянство Російської Федерації. Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано нерухоме майно, а саме: 47/200 частини жилого будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26.01.2000, на підставі договору дарування від 15.12.1998 позивачка набула право власності на 153/200 частини вказаного жилого будинку. В Охтирському міськрайонному суді Сумської області розглядається цивільна справа №583/2697/19 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності. Також зазначено, що у спірному домоволодінні по АДРЕСА_1 продовжують зберігатися його речі, забрати які він не має можливості через зміну замків. З даного приводу він звертався до Охтирського ВП ГУНП в Сумській області. Тому заперечує проти позовних вимог через їх необґрунтованість, та просив зупинити провадження у даній справі до розгляду цивільної справи №583/2697/19.

16.03.2020 від позивачки надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що у 2010 році відповідач поїхав до Російської Федерації з метою працевлаштування, до січня 2015 року вони підтримували сімейні стосунки, він приїздив в довготривалу відпустку, надав матеріальну допомогу на утримання дітей, але в 2016 році шлюб було розірвано і шлюбні відносини припинилися. З того часу відповідач перестав приїжджати у відпустку, надавати кошти на утримання сім`ї та підтримання житла в належному стані, приймати участь у сплаті комунальний послуг. В цей період він приїжджав лише три рази з метою вирішення особистих питань, в тому числі щодо збору документів, необхідних для звернення до суду про поділ майна. При цьому у належному їй будинку він зупинявся лише на декілька днів. В один із таких приїздів відповідач самостійно визначив у житловому будинку кімнату для себе, склав туди свої речі, закрив кімнату на замок від неї та своїх дітей. У липні 2019 року після приїзду в м. Охтирка відповідач виявив, що двері в кімнату не замкнені і він викликав поліцію. Тобто, фактично не користуючись кімнатою, він на роки позбавив її та їх дітей права користуватися житловою площею, чим створив незручності та обмежив її право власності. У кімнаті були складені речі, які роками відповідачем не використовувались. Під час кожної появи відповідача у домоволодінні по АДРЕСА_1 у 2019 році, які були пов`язані з необхідністю його участі у розгляді справи про поділ майна, він влаштовував конфліктні ситуації та сам же викликав поліцію. З позовної заяви ОСОБА_2 про поділ майна їй стало відомо, що він є громадянином Російської Федерації та має інше постійне місце проживання та реєстрацію за межами України. В зв`язку з реєстрацію відповідача по АДРЕСА_1 , через відсутність довідок про його роботу та доходи, вже більше п`яти років вона позбавлена можливості отримувати субсидію на відшкодування витрат на комунальні послуги та скраплений газ. У цивільній справі №583/2697/19 ОСОБА_2 претендує на 1/2 частини від 47/200 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 за наявності технічної можливості. Визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, не впливає на його право доводити те, що він є власником частини житлового будинку. Реєстрація місця проживання є лише фактом місцезнаходження особи і ніяким чином не можу вплинути на володіння нерухомістю. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, клопотання про зупинення провадження у справі просить залишити без задоволення.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.03.2020, яка постановою Сумського апеляційного суду від 02.06.2020 залишена без змін, провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №583/2697/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності.

25.05.2021 ухвалою суду провадження у справі поновлено.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Від Охтирського міського відділу Управління Державної міграційної служби в Сумській області надійшла заява про розгляд справи без їх участі, заперечень не мають.

Суд, проаналізував матеріали справи, вислухав позицію сторін, дослідив письмові докази, дійшов такого висновку.

Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідно до норм цивільного законодавства, що регулюють право власності та право користування чужим майном.

Відповідно до договору дарування серії ААН №703597 від 15.12.1998, зареєстрованого в реєстрі за №1911, даритель ОСОБА_3 подарувала, а обдарована ОСОБА_1 прийняла у дар 153/200 частини жилого будинку з господарчими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до договору купівлі-продажу серії АВІ №343485 від 26.01.2000, зареєстрованого в реєстрі за №161, продавець ОСОБА_4 продала, а покупець ОСОБА_1 купила 47/200 частини жилого будинку з господарчими спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно відповіді відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 20.02.2020 №15-11/785 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.10.2017, довідок квартального комітету «Благоустрій» від 01.08.2019 №2658 та від 18.12.2019 №44, актів обстеження житлового приміщення від 17.01.2018 та від 12.07.2018 колишній чоловік позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не проживає, проживає за межами країни (а.с. 11-14).

Частинами 1, 4 ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною 1 ст. 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Саме з підстав, визначених ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивачка просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що на час подання даного позову до суду між сторонами тривав спір щодо поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в тому числі житлового будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-18).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.04.2021 №583/2697/19, яке набрало законної сили 06.05.2021, визнано 47/200 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя стягнута з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошова компенсація вартості належної йому частки в розмірі 47/400 на вказаний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за рахунок коштів, внесених ОСОБА_1 на депозитний рахунок. Припинено право власності ОСОБА_2 на 47/400 частки у праві власності на вищезазначений житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 47/400 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 90-95).

Отже, ОСОБА_2 був співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Як вже було зазначено вище, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В справі відсутні докази домовленості між співвласниками в порядку ст. 369 ЦК України.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

Враховуючи, що відповідач був співвласником житлового будинку, а не наймачем, членом сім`ї наймача або членом сім`ї власника, він мав право вільно користуватись будинком та, незалежно від факту проживання у будинку, не міг бути визнаний таким, що втратив право користування ним. Тобто, положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не розповсюджувалися на спірні правовідносини.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 369, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст.ст. 12, 13, 77-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 19 липня 2021 року

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області В.М. Ільченко