Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2021 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

з участю секретаря Культенко Н.В.

первісного позивача ОСОБА_1

представника первісного позивача адвоката Нешенко О.Б.

представника відповідача адвоката Ткаченко В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до Софіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Степаненко Р.Г., реєстраційна служба Новоархангельського районного управління юстиції про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на будинок в порядку спадкування, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення особи з будинку, -

в с т а н о в и в:

Первісний позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.64-71 Т.1) вказав, що позивач проживає у будинку по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок був зареєстрований по КП «ЧОО БТІ» за ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право власності на будинок від 27.08.1991р. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті у вказаному будинку проживав ОСОБА_4 , який мешкав у будинку з 20.08.1990р. по 06.02.1998р. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про наявність у нього спадкоємців нічого не було відомо. Із 03.04.1998р. у вказаному будинку став проживати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (яка є матір`ю позивача), які проживали у будинку до дня своєї смерті: ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . За час свого проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дбали про будинок, провели у будинок воду, газ, зробили ремонт, побудували новий паркан, користувались земельною ділянкою, висаджували і доглядали насадження, сплачували всі комунальні послуги. Вказує, що ОСОБА_6 добросовісно заволоділа вказаним будинком, і продовжувала відкрито, безперервно ним володіти протягом 20 років, що відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України є підставою для набуття нею права власності на цей будинок за набувальною давністю. Однак, відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Право власності на вказаний будинок за набувальною давністю ОСОБА_6 не встигла оформити, оскільки померла.

Після смерті ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_1 став проживати позивач ОСОБА_1 разом із своєю дружиною, який продовжує дбати про будинок, користуватись земельною ділянкою, доглядати зелені насадження, сплачувати комунальні послуги. Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті матері, прийняв її спадщину, тому вважає, що має право на визнання за ним права власності на вказаний будинок, як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_6 , яка набула право власності на цей будинок за набувальною давністю. Однак, під час судового розгляду справи позивачу стало відомо, що власником вказаного будинку став ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2020р., що видане після смерті його батька ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 набув право власності на вказаний будинок неправомірно, без передбачених законом підстав, оскільки позивач вважає, що спірний будинок належав ОСОБА_3 , а не померлому ОСОБА_4 і ОСОБА_2 не має права претендувати на право власності на вказаний будинок. Вказує, що на даний час фактично існує два правовстановлюючих документи на будинок: свідоцтво про право власності на ОСОБА_3 і свідоцтво про право на спадщину за законом на ОСОБА_2 , що прямо суперечить закону. Також, у позові позивачем зазначено ряд доводів та обгрунтувань щодо суті позову. З урахуванням збільшених позовних вимог, первісний позивач ОСОБА_1 просив: 1) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 02.03.2020р. на будинок АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 ; 2) скасувати записи про реєстрацію права власності №35652462 та №35740970 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на будинок АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 ; 3) визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка набула право власності на цей будинок за набувальною давністю; 4) стягнути з відповідача судові витрати.

По справі поданий зустрічний позов відповідачем ОСОБА_2 (а.с.145-148 Т.1), що прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом згідно ухвали суду від 30.06.2020р. (а.с.173 Т.1). Зустрічний позов обгрунтовано тим, що з 02.03.2020р. за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 і він став законним власником даного майна. Будинок перейшов йому у власність після смерті його батька ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності за законом від 02.03.2020р., виданого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Степаненко Р.Г. ОСОБА_4 був прописаний у спірному будинку за часів попередньої власниці ОСОБА_3 , а саме з 20.08.1990р., що підтверджується довідками Софіївської сільської ради №162 від 25.02.2020р. та №75 від 03.02.2020р. та записами у погосподарській книзі. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку батько доглядав, вів з нею сумісне господарство, батько став власником даного будинку. У 1998р. батько виїхав на проживання в с.Кальниболото Новоархангельського району Кіровоградської області для догляду за своїми батьками, де й помер. При цьому, з метою догляду за будинком він надав дозвіл на реєстрацію та проживання в даному будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 у листопаді 2018 року, у вказаний будинок вселився її син - ОСОБА_1 , який проживає там без правових підстав, без реєстрації, при цьому подав первісний позов до суду, щоб безоплатно заволодіти вказаним будинком. ОСОБА_2 зазначає, що ні ним, ні його покійним батьком не укладалось жодних договорів з ОСОБА_1 чи його покійними батьками на право оренди будинку, тимчасового проживання чи будь-якого іншого договору стосовно користування спірним будинком. На його вимоги до ОСОБА_1 звільнити вказаний будинок, останній відмовляється. Вказаними діями ОСОБА_1 порушує право власності ОСОБА_2 . Зустрічний позов обгрунтовано положеннями ст.ст.321, 317, 383, 391 ЦК України, ст.ст.150, 156, ч.3 ст.116, ч.1 ст.109 Житлового кодексу. Також, у зустрічному позові позивачем зазначено ряд доводів та обгрунтувань щодо суті позову. У зв`язку з цим, зустрічний позивач ОСОБА_2 просив: виселити ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

У судовому засіданні первісний позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Нешенко О.Б. підтримали вимоги первісного позову у повному обсязі, та з урахуванням збільшених позовних вимог просили суд позов задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просили відмовити повністю, вважаючи його необгрунтованим і безпідставним.

У судовому засіданні представник зустрічного позивача ОСОБА_2 - адвокат Ткаченко В.Л. вимоги первісного позову ОСОБА_1 не визнав, подавши письмовий відзив та письмові пояснення, просив відмовити в задоволенні первісного позову повністю, вважаючи первісний позов необгрунтованим, недоведеним та безпідставним. Зустрічний позов просив задовольнити на підставі доводів та доказів, що подані до суду.

На одному із судових засідань була присутня представник Софіївської сільської ради Черкаського району, секретар ради Чуйко В.А., яка віднесла вирішення первісного та зустрічного позовів на розсуд суду. Пояснила, що у ОСОБА_7 (батьків ОСОБА_1 ) не було документації на спірний будинок АДРЕСА_1 . Вони знали, що вони не є власниками спірного будинку і що власником є інша особа. Вказала, що при друкуванні довідки №220 від 23.03.2020р. про проживання ОСОБА_4 була допущена помилка, а саме помилково вказано 20.08.1991р., а насправді необхідно було зазначити 20.08.1990р. згідно даних погосподарських книг.

Інші учасники процесу у судове засідання жодного разу не з`явились. Заяв чи клопотань по суті справи не подали.

22.09.2020р. судом під час розгляду справи по суті усною ухвалою під звукозапис (протокол с/з а.с.238-239 Т.1) не прийнято заяву від первісного позивача ОСОБА_1 про уточнення формулювання позовних вимог, з підстав, що зазначені судом під звукозапис, зокрема, заява не оформлена як заява про збільшення позовних вимог; під час розгляду справи по суті позивач вже не мав права збільшувати свої позовні вимоги; вимога в п.3 заяви є зовсім новою, за дану вимогу не сплачено судовий збір.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8 (яка є сестрою ОСОБА_1 ) та ОСОБА_9 (сусідка первісного позивача).

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що будинок АДРЕСА_1 десь з 1996р. придбала її мати ОСОБА_7 . За 20 років проживання у будинку мати робила ремонт. Мати знала кому належить даний будинок, будинок був на ОСОБА_3 . За будинок вона заплатила ОСОБА_4 кошти десь 1600доларів США, однак документи на будинок не були оформлені. У будинку вона зробила ремонт: обклали будинок цеглою, побудували кухню, обклали кухню плиткою, встановили паркан, робили поточний ремонт, та ін. Мати померла десь два роки тому, а на даний час у будинку проживає її брат ОСОБА_1 , який заселився у будинок разом із своєю дружиною після смерті матері.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що у спірному будинку жила ОСОБА_3 , у неї проживав ОСОБА_4 . У нотаріальній конторі відмовили ОСОБА_10 в оформленні документів. ОСОБА_6 купила будинок у ОСОБА_10 , за скільки саме коштів вона не знає, чи оформлялись при цьому якісь документи вона не знає. Правдзіва жила в будинку десь із 1997р. до дня смерті, а після її смерті в той будинок переїхав жити ОСОБА_1 із своєю дружиною. У будинку ОСОБА_7 зробила ремонт: обклали будинок цеглою, побудували кухню, обклали кухню плиткою, встановили паркан, робили поточний ремонт, та ін. Правдзіва була зареєстрована у будинку.

Вказані пояснення свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 суд оцінює критично щодо тверджень про сплату коштів за будинок, оскільки дані пояснення не підтверджені належними і допустимими доказами, та надані фактично на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що у домоволодінні АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті у вказаному будинку проживав ОСОБА_4 , який мешкав у будинку з 20.08.1990р. по 06.02.1998р. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Із 03.04.1998р. у вказаному будинку став проживати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (яка є матір`ю первісного позивача), які проживали у будинку до дня своєї смерті: ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно даних КП «ЧОО БТІ» від 31.01.2020р. (а.с.17 Т.1) вказано, що право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право власності на будинок від 27.08.1991р., виданого виконкомом Черкаської районної ради.

Однак самого свідоцтва про право власності на будинок від 27.08.1991р. в матеріалах справи немає і учасниками процесу до суду не подавалось.

Згідно довідки Софіївської сільської ради №162 від 25.02.2020р. (а.с.51 Т.1) вказано, що після смерті власниці будинку ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником будинку АДРЕСА_1 став ОСОБА_4 .

Згідно довідки Софіївської сільської ради №75 від 03.02.2020р. (а.с.54 Т.1) вказано, що ОСОБА_5 був зареєстрований і проживав з 03.04.1998р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 була зареєстрована і проживала з 05.11.1998р. до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 у будинку АДРЕСА_1 . Підтверджуючої документації про те, що власником будинку є ОСОБА_5 в сільській раді відсутні. Згідно записів у погосподарських книгах власником будинку є ОСОБА_4 , який був зареєстрований і проживав з 20.08.1990р. по 06.02.1998р. в даному будинку. На сьогодні в будинку проживають без реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_11 .

Згідно даних погосподарських книг Софіївської сільської ради (а.с.245-247 Т.1) встановлено, що головою домоволодіння АДРЕСА_1 були зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Тому, суд вважає необгрунтованими і недоведеними твердження первісного позивача та його представника про те, що ОСОБА_4 не має ніякого відношення до права власності на спірний будинок.

Із 02.03.2020р. за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с.120-121 Т.1). Будинок перейшов йому у власність після смерті його батька ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності за законом від 02.03.2020р., виданого приватним нотаріусом Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Степаненко Р.Г. (а.с.119 Т.1).

Суд констатує, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не є спадкоємцями чи родичами ОСОБА_3 чи ОСОБА_4

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 проживали, а ОСОБА_1 на даний час проживає у будинку АДРЕСА_1 без належних правових підстав, без укладення будь-яких договорів із колишніми та нинішнім власниками будинку.

Суд вважає безпідставними та необгрунтованими доводи первісного позивача про те, що у ОСОБА_6 виникло право власності на вказаний будинок за набувальною давністю, оскільки рішення суду з даного приводу не приймалось.

Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Тому, враховуючи, що право власності на будинок АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 не було оформлено у встановленому порядку і не виникло, тому відповідно до положень ЦК України вказане майно не може бути успадковане її спадкоємцем ОСОБА_1 і права на спадкування вказаного майна він не має.

ОСОБА_1 не заявив у встановленому законом порядку позовних вимог про визнання права власності на вказаний будинок за набувальною давністю (з урахуванням положень ч.2 ст.344 ЦК України), а заявив позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування.

Тому, суд вважає, що фактично ОСОБА_1 не має права вимоги до ОСОБА_2 щодо оспорювання права власності останнього на будинок. Первісні позовні вимоги суд вважає необгрунтованими, безпідставними і недоведеними. ОСОБА_1 не є власником спірного будинку, а є лише користувачем будинку, тому не набув права вимагати захисту свого права власності в розумінні ЦК України. Питання можливого відшкодування за проведені поліпшення в будинку АДРЕСА_1 , не є предметом даного спору.

Тому, суд вважає, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 , суд вважає, що позов є достатньо обгрунтований та доведений.

ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі вищевказаних документів. Право власності зареєстровано у встановленому порядку. У суду немає підстав вважати, що ОСОБА_2 набув право власності на вказане майно безпідставно чи незаконно.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 безпідставно, без укладення будь-яких договорів з власником будинку, проживає у спірному будинку протягом останніх трьох років та на вимогу власника будинку ОСОБА_2 відмовляється звільнити вказаний будинок. Вказаними діями ОСОБА_1 порушує право власності ОСОБА_2 на вказаний будинок. ОСОБА_1 разом із своєю дружиною не були та не є членами сім`ї власника будинку ОСОБА_2 .

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Тому, суд вважає обгрунтованим право вимоги власника будинку ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 про захист свого порушеного права власності на вказаний будинок, а саме щодо виселення ОСОБА_1 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

У зв`язку з цим, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, тому зустрічний позов підлягає до задоволення.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до Софіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог приватний нотаріус Новоархангельського районного нотаріального округу Кіровоградської області Степаненко Р.Г., реєстраційна служба Новоархангельського районного управління юстиції про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на будинок в порядку спадкування, - відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 ) з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) судові витрати по справі, що складаються із судового збору в сумі 840грн. 80коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення виготовлений 10.03.2021р.

Суддя: О. М. Суходольський