Справа № 466/442/20 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/811/386/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м.Львів

Справа № 466/442/20

Провадження № 22ц/811/386/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області, ухвалене у м.Жовкві 19 листопада 2020 року у складі судді Оприска З.Л., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юзви Н.Б., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

17 січня 2020 року ОСОБА_3 звернувся з цим позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що 2 квітня 2014 року між ним ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстрований за реєстровим №647. Відповідно до цього договору він (позивач) отримав від ОСОБА_4 кошти у розмірі 65 000 грн. з кінцевим терміном повернення - до 2 червня 2014 року. Вказує, що для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики, 2 квітня 2014 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстрований за реєстровим №648. Виконання зобов`язань позичальника забезпечено заставою легкового автомобіля марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить йому (позивачу) на праві власності. Зазначає, що 28 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. відкрито виконавче провадження №59910394 з виконання виконавчого напису. 22 грудня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. вчинено виконавчий напис №3146, яким звернуто стягнення на вказаний легковий автомобіль. За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_4 в розмірі: 65 000 грн. - сума заборгованості за договором позики; 235 690 грн. - пеня; 2 767,40 грн. - 3% річних за невиконання грошового зобов`язання; 1 700 грн. - сума, стягнута згідно ст. 31 Закону України «Про нотаріат» за вчинення виконавчого напису, всього: 342 532,40 грн. Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню. Стверджує, що згідно з дублікатами квитанцій, ним ( ОСОБА_3 ) в жовтні 2015 року на рахунок ОСОБА_4 сплачено 92 000 грн. Розмір заборгованості, визначений відповідачем, не є безспірним, а на підставі документів, наданих відповідачем Приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Юзві Н.Б. при подачі заяви про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог відповідача до нього (позивача), а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону і не підлягає виконанню. Просить позов задовольнити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

15 квітня 2021 року представником відповідача ОСОБА_5 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому представник посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено наступне.

З договору позики від 2 квітня 2014 року вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстрований реєстровим №647. Умовами договору передбачено, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 кошти у розмірі 65 000 грн. з кінцевим терміном повернення - до 2 червня 2014 року.

Відповідно до пункту 2 договору після повернення позики в повній сумі позикодавець повинна повернути позичальнику цей договір. У разі неможливості повернення договору позикодавець повинна вказати про це у розписці про повернення позики, яку вона видасть. Наявність договору або розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

З пункту 3 цього договору вбачається, що повернення позиченої суми грошей має відбутися у м. Львові або за місцем проживання (реєстрації) позикодавця. У разі відсутності позикодавця в м. Львові або за місцем її проживання (реєстрації) на момент повернення суми позики, або її ухилення від отримання цієї суми, позичальник має право внести вказані кошти на депозит будь-якої нотаріальної контори. У такому випадку борг буде вважатися повернутим.

Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 2 квітня 2014 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу (легкового автомобіля марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., зареєстрований за реєстровим №648.

3 листопада 2015 року ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_3 , що у порушення умов договору позики, укладеного між ними, станом на 3 листопада 2015 року ним (позивачем) не повернута сума позики у розмірі 65 000 грн. у строк, встановлений у договорі.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 755 вбачається, що ОСОБА_4 відправлено поштове відправлення ОСОБА_3 на адресу: АДРЕСА_1 . Поштове відправлення повернуто без вручення з причини закінчення терміну зберігання.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 763 вбачається, що ОСОБА_4 відправлено поштове відправлення ОСОБА_3 на адресу: ТОВ «Авіакомпанія «Атласджет», м. Львів, вул. Котика, 7. Однак, таке повідомлення також повернуто за закінченням терміну зберігання.

ОСОБА_4 22 грудня 2015 року звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юзви Н.Б. щодо вчинення виконавчого напису для звернення стягнення на заставлений ОСОБА_3 автомобіль, оскільки ним не виконано зобов`язання за договором позики, кошти за цим договором не повернуто, загальна сума заборгованості становить 342 532,40 грн.

6 листопада 2015 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юзва Н.Б. повідомив ОСОБА_3 , що у випадку несплати ним до 3 грудня 2015 року наявної заборгованості у сумі 340 832,40 грн. за договором позики, буде вчинено виконавчий напис на договорі застави.

З копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 660 вбачається, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. направлено поштове відправлення ОСОБА_3 . З копії довідки про відстеження пересилання поштових відправлень вбачається, що поштове відправлення № 660 не вручене під час доставки.

З виконавчого напису № 3146 від 22 грудня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б., вбачається, що пропонується звернути стягнення на легковий автомобіль марки Ford, модель Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_3 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_4 у розмірі: 65 000 грн. - сума заборгованості за договором позики; 235 690 грн. - пеня; 2 767,40 грн. - три відсотки річних за невиконання грошового зобов`язання; 37 375 грн. інфляційні втрати, 1 700 грн. - сума, стягнута згідно ст. 31 Закону України «Про нотаріат» за вчинення виконавчого напису, всього: 342 532,40 грн.

11 січня 2016 року державним виконавцем Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ відкрито виконавче провадження №49783885 з виконання виконавчого напису № 3146, вчиненого 22 грудня 2015 року.

З постанови про розшук майна боржника від 5 лютого 2016 року вбачається, що державним виконавцем Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ у межах виконавчого провадження №49783885 оголошено розшук майна автомобіля Ford Focus, 2013 року випуску, сірого кольору, номер шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

5 лютого 2016 року державним виконавцем Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ накладено арешт на все майно позивача та заборонено здійснювати відчуження такого майна.

З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 48901343 від 5 лютого 2016 року та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № Р32043 від 15 квітня 2020 року вбачається, що 5 лютого 2016 року в реєстрі зареєстровано обтяження майна.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 52917450 від 10 лютого 2016 року вбачається, що 9 лютого 2016 року в реєстрі зареєстровано арешт нерухомого майна позивача.

28 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павлюком Н.В. відкрито виконавче провадження №59910394 з виконання виконавчого напису № 3146 від 22 грудня 2015 року.

З дубліката квитанцій вбачається, що позивачем 11 березня 2015 року перераховано на рахунок відповідача 27 500 грн.; 7 липня 2015 року перераховано - 25 000 грн.; 5 вересня 2015 року - 30 000 грн.; 8 жовтня 2015 року - 9 500 грн.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно із ст. 87 цього Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно із підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями», для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 20 травня 2020 року вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною (стягувачем) і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що заборгованість та її розмір не були безспірними на час вчинення виконавчого напису. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не відповідає вимогам ст.88 Закону України «Про нотаріат» і може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим відповідачем подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності. За таких обставин суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач посилається на те, що про відкриття виконавчого провадження з виконання оскаржуваного виконавчого напису йому стало відомо з постанови про відкриття виконавчого провадження, однак ним не вказано з якого саме дня йому стало відомо про існування такого виконавчого напису нотаріуса.

Позивачем не надано суду доказів, на підставі яких можливо встановити коли він довідався про вчинення виконавчого напису, також не надано доказів того, що ним (позивачем) після належного виконання зобов`язання за договором позики здійснювалися будь-які дії для виконання умов договору, вказаних у пунктах 2 та 3 договору, зокрема, отримання договору позики або розписки від позикодавця чи доказів внесення позичених коштів на депозит будь-якої нотаріальної контори.

5 та 9 лютого 2016 року проведена реєстрація арешту майна позивача в межах виконавчого провадження № 49783885.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, кожен має право на розгляд його справи судом.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування позовної давності має забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо втратили достовірність і повноту із спливом часу.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 березня 2019 року стаття 261 ЦК України пов`язує початок перебігу позовної давності не лише з моментом коли особа дізналася про порушення її права, а й з моментом, коли особа в силу розумних причин мала дізнатися про таке порушення, що передбачає презумпцію можливості та обов`язку особи цікавитися станом своїх майнових прав. Відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність обставин, через які він не знав про порушення свого цивільного права та не міг дізнатися про порушення такого в межах позовної давності. Позивач мав можливість та зобов`язаний був знати про стан своїх майнових прав, зокрема про накладення на його майно арешту в межах виконавчого провадження ВП № 49783885 з виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Тобто, позивач об`єктивно міг довідатися про порушення свого права з часу реєстрації обтяження його майна у виді арешту, а саме з 5 лютого 2016 року.

Позовна давність для позовних вимог, що розглядаються, спливла 6 лютого 2019 року.

Позивач звернувся з позовом 17 січня 2020 року.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові, оскільки позовна давність на час звернення до суду з позовом спливла.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 6 липня 2021 року.

Головуючий

Судді