ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження №4-с/201/52/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерство юстиції України, Державна казначейська служба України, Департамент Державної виконавчої служби України на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

В обґрунтування скарги зазначає, що листом від 11.06.2021 №65777731/6-20.1, який заявником отримано 02.07.2021, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. повернув виконавчий лист, виданий 17.05.2021 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.04.2021 у справі №201/11110/17 про стягнення з бюджету 200000 грн., оскільки це рішення не підлягає примусовому виконанню. Вказане рішення, на думку заявника є незаконним, оскільки порушує вимоги закону щодо обов`язковості судових рішень та права стягувача. В обґрунтування своєї незгоди, заявник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.04.2019 року у справі №200/7261/13.

19.07.2021 до суду надійшли заперечення на скаргу від представника Міністерства юстиції України та від Департаменту Державної виконавчої служби України, просили суд відмовити в задоволенні скарги, оскільки дії державного виконавця були законними.

В судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги.

Представник Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Дніпро) Олійник А.А. в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, вважає дії державного виконавця такими, що відповідають вимогам закону.

Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріли справи, виходить з наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.10 ст.10 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 19.05.2021 року ОСОБА_1 направив до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 201/11110/17, виданим 17.05.2021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Державного бюджету України на його користь 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Однак державним виконавцем листом від 11.06.2021 №65777731/6-20.1, який заявником отримано 02.07.2021, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. повернув зазначений виконавчий лист, оскільки це рішення не підлягає примусовому виконанню.

Аналізуючи доводи сторін та надаючи оцінку доказам, суд дійшов до наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією й законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України унормовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Пунктом 12 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі Порядок № 845), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п. 3 Порядку №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За п. 6 Порядку № 845, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

За п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Таким чином виконавчий лист № 201/11110/17, виданий 17.05.2021 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02.07.2018 по справі №233/1979/17, від 23.06.2020 по справі № 802/357/17-а, від 04.11.2020 по справі № 199/125/17, а також Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 916/1227/16.

Посилання заявника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 01.04.2019 року у справі №200/7261/13, до уваги взяти не можна. Так, у цій справі Верховний Суд, відхилив касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року за позовом ОСОБА_1 про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судового рішення. Приймаючи таке судове рішення, Верховний Суд як раз і послався на те, що рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету має виконувати саме Державна казначейська служба України.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що з наявних матеріалів справи не вбачається порушень державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., свобод чи законних інтересів скаржника при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, тому дії державного виконавця є законними та обґрунтованими.

Враховуючи викладене, оскільки рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання прийняте відповідно до закону, в межах повноважень і право заявника не було порушено, підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.447,450,451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерство юстиції України, Державна казначейська служба України, Департамент Державної виконавчої служби України на дії державного виконавця - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 15 діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев