Справа №521/9001/20
Провадження №2/521/753/21
02 березня 2021 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Черненко Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи: Одеської нової біржі про визнання угоди дійсною,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третьої особи: Одеської нової біржі про визнання угоди дійсною, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 641/97 від 11 липня 1997 року, укладений між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , зареєстрований на Одеській новій біржі в Журналі реєстрацій договорів купівлі-продажу нерухомості, реєстраційний № 641/97 від 11 липня 1997 року.
Позов обґрунтований наступними обставинами. 11 липня 1997 року на Одеській Новій біржі був укладений Договір № 641/97 купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі дублікату довіреності серії НА0311957, реєстровий №1-1184, та ОСОБА_5 , відповідно до п. 1 якого «Продавець» продав а «Покупець» купив квартиру загальною площею 41,0 кв.м., яка складається із 2 (двох) кімнат, житловою площею 26,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язання за договором обома сторонами повністю виконані: відповідачі отримали гроші і передали покупцю документи та ключі від квартири. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін стосовно правочину не заявляв. Позивач зазначає, що є сином ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Вказує, що на час укладання договору сторони не знали, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним ЗУ «Про товарну біржу», відповідно до якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1997 році, і в зв`язку з відмовами компетентними органами і нотаріусами визнавати на теперішній час правочини дійсними, законними і виконаними, позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.
Позивач подав до канцелярії суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу останнього відомого місця проживання, відзив на позов до суду не надав, про причини неявки не повідомив.
ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу останнього відомого місця проживання, відзив на позов до суду не надала, про причини неявки не повідомила.
Третя особа Одеська нова біржа про дату, час та місце судового засідання повідомлялась, відповідно до ст. 128 ЦПК України, представник третьої особи про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У зв`язку з тим, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та відповідачами не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 1997 року на Одеській Новій біржі був укладений Договір № 641/97 купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_4 на підставі дублікату довіреності серії НА0311957, реєстровий №1-1184, та ОСОБА_5 , відповідно до п. 1 якого «Продавець» продав а «Покупець» купив квартиру загальною площею 41,0 кв.м., яка складається із 2 (двох) кімнат, житловою площею 26,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).
Вказаний Договір купівлі-продажу був зареєстрований 11 серпня 1997 року по місцю знаходження вказаного майна в ОМБТІ (кн.. 229 пр. стр. 45 р. №81.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, яка була чинна станом на 11 липня 1997 року, тобто на дату укладення правочину, встановлювала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_5 було зареєстровано відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12.03.2020 року (а.с. 9).
Позивач є сином ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 14.01.1983 року (а.с. 8).
Встановлено, що після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з питання встановлення факту дійсності договору (а.с. 10).
Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинами та надаючи їм правову кваліфікацію суд вважає, що закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що випливають з приводу членства у товарній біржі, прийнятий пізніше, ніж ЦК УРСР 1963 року, а тому до прийняття ЦК України та зміни інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій укладання та реєстрація на біржі угоди обумовлювала виникнення права власності на майно.
Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Задовольняючи позов, суд виходить також з того, що оспорюваний правочин на момент розгляду справи є дійсним, однак виходячи з того, що інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю був виконаний: відповідачами була звільнена квартира, передані ключі, а покупець ОСОБА_5 сплатила узгоджену між сторонами грошову суму.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Враховуючи викладене, із врахувань відсутності порушень діючого законодавства під час укладення договору купівлі-продажу та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів суд задовольняє позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 204, 220, 321 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 81, 89, 258-259, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Паспорт серії НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 , за участі третьої особи: Одеської нової біржі, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Пушкінська, 17 про визнання угоди дійсною задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 641/97 від 11 липня 1997 року, укладений між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , зареєстрований на Одеській новій біржі в Журналі реєстрацій договорів купівлі-продажу нерухомості, реєстраційний № 641/97 від 11 липня 1997 року дійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 11 березня 2021 року.

Суддя: Ю.В. Тополева

02 березня 2021 року