Справа №591/2358/19
Провадження № 2-з/591/131/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Сидоренко А.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Управління «ЦНАП у місті Суми Сумської міської ради» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підставі договору міни від 07 квітня 2000 року є власницею 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі також зареєстровані три особи: вона, її син ОСОБА_3 та колишній чоловік ОСОБА_4 . З липня 2014 року колишній чоловік ОСОБА_4 залишив житло через переїзд до Російської Федерації, та не проживає в ньому до теперішнього часу. Перешкод у користуванні житлом вона не чинила, відповідач добровільно не користується ним майже п`ять років без поважних причин. Факт реєстрації відповідача змушує її нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та утриманню житла, вона позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що для неї є важливо, так як більша частина доходу, якого вона отримує витрачається на сплату цих послуг. Відповідач добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 червня 2021 року скасовано вказане заочне рішення та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження в судове засідання 29 вересня 2021рок уз повідомленням учасників справи.

15 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, та просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом: накладення заборони на проживання ОСОБА_5 у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту набрання рішенням суду у справі №591/2358/19 законної сили; накладення заборони на доступ ОСОБА_5 до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 до моменту набрання рішенням суду у справі №591/2358/19 законної сили.

Заяву обґрунтовує тим, що заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі, однак, 16 червня 2021 ухвалою Зарічного районного суду м. Сум зазначене заочне рішення скасовано, у зв`язку із чим відбулось відновлення реєстрації місця проживання відповідача у квартирі, яка належить на праві приватної власності позивачці після чого з боку відповідача на її адресу почали у більш грубій формі надходити погрози щодо її обов`язку впустити його до моєї квартири. Дані вимоги з 16 червня 2021 року вже мають систематичний характер і негативно впливають на її фізичний та перед усім емоційний стан.

Позовні вимоги та бажання скасувати реєстрацію місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі, перед усім, зумовлені її побоюванням за особисті життя та здоров`я, оскільки під час попередніх візитів відповідача до їх спільного сина, який на той час проживав з заявницею, відповідач систематично ініціював сварки з будь-яких підстав та погрожував фізичною розправою, силоміць виганяв із власної квартири і позивачка, як жінка, будучи суттєво слабкішою за колишнього чоловіка не могла чинити йому жодного супротиву. Сила психологічного та фізичного тиску з боку Відповідача утворила ситуацію, у якій перебуваючи у заляканому стані вона навіть не зверталась за допомогою до компетентних органів фактично переховуючись від нього у своїх подруг. Свідком однієї із таких сварок стала її подруга, до якої вона прийшла у листопаді приблизно 12-14 листопада 2009року після чергової сварки із чоловіком і яка бачила її емоційний стан, який межував із нервовим зривом.

Окремо, вважає за необхідне наголосити увагу суду на тому, що починаючи з 2011 року відповідач не проживав у належній позивачці квартирі, поодинокі візити його до помешкання відбуваються тому що їх спільний син проживає разом з нею. До того ж, раніше намірів приїздити чи проживати у цій квартирі відповідач не виявляв до тих пір, поки фактично не почав її переслідувати із цією метою.

Надання доступу відповідачу до належної заявниці квартири фактично призведе до її неможливості проживати в ній. Навіть на сьогоднішній день, побоюючись за своє здоров`я, вона вимушена періодично (у періоди агресії відповідача) ночувати у своїх подруг, чим ставить їх та себе у неприємне становище і це відбувається ще до того, коли він не має доступу до житла. За таких обставин постає логічне питання як відповідач буде себе поводити, коли він отримає доступ до квартири, чи не вчинить він будь-яких дій на її адресу (у т.ч. насильницьких) з метою з`ясування відносин.

Заявниця вказує, що вона звернулась до суду за захистом своєї безпеки та безпеки належного їй майна, однак, фактичне вселення відповідача до її квартири призведе до фактично неможливості виконати рішення суду у добровільному, а також, на її переконання і у примусовому порядку.

Вказує, що відповідач не позбавлений житлової площі для проживання, після повернення до м. Суми. Вже більше 9 місяців, з його слів, він знаходиться у місті та проживає спільно з іншої жінкою та веде з нею спільний побут, а відтак, задоволення даної заяви жодним чином не призведе до обмеження відповідача у конституційному праві на житло.

Фактичне надання Відповідачу доступу до її квартири, фактично, унеможливить виконання рішення суду у цій справі (у разі задоволення позовних вимог), оскільки за відсутності згоди відповідача добровільно полишити квартиру, вона буде знову змушена звертатись до суду вже з іншим позовом про виселення відповідача із власної квартири. У разі, якщо ж відповідач надасть доступ до квартири іншим особам, позивачка вже буде змушена звертатись до суду із вимогами щодо примусового виселення й інших осіб, які будуть проживати у її квартирі.

З огляду на вищевикладене, просить суд під час розгляду даної заяви надати оцінку та взяти до уваги наступні обставини, які, на її переконання, є суттєвими для прийняття рішення за наслідками розгляду даної заяви, зокрема:

1) Наявність обґрунтованого ризику неможливості виконання рішення суду у цій справі у зв`язку із небажанням відповідача добровільно полишити належну заявниці квартиру, що зумовить необхідність у повторному зверненні до суду із позовною заявою про виселення;

2) Наявність обґрунтованого ризику застосування до неї з боку відповідача фізичного та психологічного тиску, пов`язаного зі з`ясуванням особистих стосунків, викликаних спірним питанням про проживання відповідача у належній мені квартирі;

3) Наявність обґрунтованого ризику порушення її права на вільне розпорядження майном (квартирою) з огляду на фізичну можливість у відповідача своїми діями та поведінкою поставити її у несприятливе для неї становище, пов`язане із проживанням у власній квартирі, а також діями відповідача, пов`язаними із незаконним наданням доступу до квартири третім особам (членам його діючої сім`ї).

Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Частиною першою ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема позов може бути забезпечений іншими заходами у випадках передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається зі змісту заявленого позову, його предметом є питання щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Заявником не вказано обгрунтованості доводів щодо необхідності вжиття зазначених заходів забезпечення позову з урахуванням заявлених позовних вимог та яким чином невжиття вказаного виду забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування, в разі його задоволення.

Отже заявлений спосіб забезпечення позову шляхом накладення заборони на проживання та доступ відповідача до спірного житлового приміщення не відповідає предмету позову, оскільки не доведено, що невжиття такого заходу буде забезпечено неможливість виконання рішення суду за результатами розгляду позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Отже заявником не доведено що вжиття такого способу забезпечення позову призведе до запобіганню невиконання рішення суду або ефективному захисту прав та інтересів позивача.

З огляду на вказане, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150,151, 153, 260, 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Управління «ЦНАП у місті Суми Сумської міської ради» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя А.П.Сидоренко