Справа № 463/1188/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/76/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевич А.В.,

секретар Жукровська Х.І.,

з участю представника апелянта адвоката Семенини В.М., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Ільницького І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2020 року, постановлену в складі головуючого судді Стрепка Н.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права приватної власності на частину будинку, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася в суд з позовом про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці (кадастровий номер :04:004:0020), цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку; визнання за позивачем, як співзабудовником, права особистої приватної власності на Ѕ ідеальну частку збудованого нею у шлюбі з ОСОБА_2 , але не прийнятого в експлуатацію, двоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 200 кв.м. та житловою 150 кв. м.

17 січня 2019 року позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці за кадастровим номером :04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 як співзабудовником право особистої приватної власності на Ѕ ідеальну частку збудованого нею у шлюбі з ОСОБА_2 , але не прийнятого в експлуатацію двоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 200 кв.м. та житловою площею 150 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності по Ѕ ідеальної частки на земельну ділянку кожному, площею 0,0570 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку.

25 лютого 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , відповідно до якого просить стягнути з останньої на його користь 87 581 гривню тимчасово позичених ним ОСОБА_1 коштів на ремонт квартири; стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у сумі 100 700 гривень, які є фінансовою допомогою, наданою ОСОБА_1 у 2015 році, яка здійснювалася ОСОБА_2 після розірвання шлюбу; передання у власність ОСОБА_2 автомобіля ZX Admiral, 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , вартістю 94 045,55 гривень.

22 квітня 2019 року позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :04:004:0020), цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за ОСОБА_1 як співзабудовника право особистої приватної власності на ѕ ідеальні частки збудованого нею у шлюбі з ОСОБА_2 , але не прийнятого в експлуатацію двохповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 200,0 кв.м. та житловою площею 150,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці (кадастровий номер :04:004:0020) та за ОСОБА_2 на ј ідеальну частку вищевказаного будинку; визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право приватної власності на ѕ ідеальних частки земельної ділянки площею 0,0570 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0020, цільове призначення земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку та за ОСОБА_2 на ј ідеальну частку вищевказаної земельної ділянки.

13 вересня 2019 року позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь гроші в сумі 87 581 гривню тимчасово позичені ним з поза-сімейних коштів на ремонт квартири; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 гроші у сумі 100 700 гривень повернути поворотну фінансову допомогу, надану ним ОСОБА_1 у 2015 році, що здійснювалася після розірвання шлюбу; передати у власність ОСОБА_2 автомобіль «ZX Admiral», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_1 , вартістю 94 045,55 гривень; земельну ділянку площею 0,057 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:004:0020 за цільовим призначенням: будівництво та обслуговування житлового будинку залишити в цілому у приватній власності за ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_2 як забудовником права особистої приватної власності в цілому (100% ідеальної частки) на незавершений індивідуальний житловий будинок, який не зданий в експлуатацію, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в на земельній ділянці площею 0,057 га за тією ж адресою, кадастровий номер :04:004:0020.

Оскаржуваною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишено без розгляду, з підстав, передбачених ч. 5 ст. 223 та п. 3 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Ухвалу суд оскаржив відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що суд порушив принцип добросовісності, рівності сторін в судовому процесі. Так, позивач неодноразово заявляла клопотання про відкладення розгляду справи через запроваджений карантин, проте суд не визнав такі дії позивачки зловживанням процесуальними правами і не залишив первісний позову без розгляду у зв`язку з її повторними неявками.

Відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) заздалегідь скеровувались на адресу суду клопотання про відкладення судового засідання на інше дату з огляду на продовження карантину та загострення поширення вкрай небезпечної корона-вірусної інфекції COVID-19 та небезпеку інфікування всіх учасників судового процесу. Вважає, що проведення судового засідання з кількістю 13 осіб (сторони процесу та свідки) було небезпечним як для його здоров`я та і здоров`я його сім`ї.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2020 року, справу повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції. Понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору стягнути з первісного позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки за первісним позовом адвокат Ільницькй І.Л. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає, оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до невірного вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 повторно не з`явився у судове засідання та зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування судового процесу.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про поділ майна подружжя, за яким ухвалою суду від 18 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено таку у підготовче засідання.

25 лютого 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов про стягнення грошової компенсації, який прийнято судом до розгляду.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті.

Справа неодноразово призначалась до судового розгляду, зокрема на 13 лютого, 19 лютого, 26 березня, 18 травня, 28 липня, 22 вересня, 18 листопада та 16 грудня 2020 року.

Так, в судових засіданнях 13 лютого та 19 лютого 2020 року було оголошено перерву у зв`язку з продовженням виступів учасників з вступними словами та викликом свідків.

Судові засідання 26 березня та 18 травня 2020 року було відкладено у зв`язку з клопотаннями представника позивача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням та продовженням карантину.

Судове засідання 28 липня 2020 року не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, яку було продовжено у зв`язку з тривалим перебуванням на листку непрацездатності.

В судових засіданнях 22 вересня та 18 листопада 2020 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з клопотаннями відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку з продовженням карантину.

В судове засідання 16 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, не з`явився, явку представника не забезпечив, натомість 15 грудня 2020 року через електронну пошту направив чергове клопотання про відкладення розгляду справи, відповідно до якого у зв`язку винесенням постанови Кабінету Міністрів України про продовження карантину до 31 грудня 2020 року включно з одночасним посиленням обмежувальних заходів, а також різким спалахом корона вірусної інфекції у Львівській області просить відкласти розгляд даної справи на іншу дату після закінчення карантину. Також 15 грудня 2020 року на електронну адресу суду надійшла заява адвоката Семенини В.М., відповідно до якої він зазначає, що представляв інтереси ОСОБА_2 у даній справі та повідомляє, що вже не є представником останнього, оскільки за заявою такого ним припинено дію Договору про надання правової допомоги у даній справі.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За правилами пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, умовою для залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України, є саме повторна неявка належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи позивача.

При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Частиною восьмою статті 265 ЦПК України передбачено, що при розгляді первісного і зустрічного позовів та при розгляді позову третьої особи з самостійними вимогами у рішенні вказуються результати розгляду кожного з позовів.

У разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму (частина дванадцята статті 265 ЦПК України).

За приписами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Встановивши, що позивач за зустрічним позовом та його представник подавали відповідні заяви про відкладення розгляду справи, не відмовлялися від зустрічного позову та інтересу до нього не втрачали, судові засідання були призначені на період впровадження в Україні карантину, який продовжено до 30 квітня 2021 року, залишення позову без розгляду є одним із способів закінчення розгляду справи, а залишенням без розгляду лише зустрічного позову розгляд справи не закінчився, суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про наявність підстав для залишення зустрічного позову без розгляду, адже такий нерозривно пов`язаний з первісним позовом, який, у свою чергу, не може бути вирішений без з`ясування обставини за зустрічним позовом.

Враховуючи час відкриття провадження у справі, тривалість її розгляду та важливість для учасників, залишення зустрічного позову без розгляду є проявом надмірного формалізму, який є несумісним з принципами Конвенції про захист прав та основоположних свобод, зокрема, в частині доступу до правосуддя.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що при постановленні ухвали про залишення зустрічного позову без розгляду судом першої інстанції не було дотримано норми процесуального права, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду разом із первісним позовом.

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч. 1 п. 6, 379, 381-384, 389, 390, ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 16 грудня 2020 року про залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - скасувати та направити справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права приватної власності на частину будинку, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцятиднів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.