09 березня 2021 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі відповідач), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову посилається на те, що він є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач - син колишнього власника квартири. Членом сім`ї позивача відповідач ніколи не був. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1072, відповідач зобов`язувався знятися з обліку реєстрації місця проживання до 01 грудня 2020 року, однак станом на 16 грудня 2020 року з обліку не знявся. При цьому, відповідач за вказаною адресою не проживає понад рік, комунальні платежі не сплачує, не бере участі у поточних витратах на обслуговування квартири, його речей у квартирі немає. У зв`язку з реєстрацією відповідача у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, йому створюються перешкоди у вільному користуванні належним нерухомим майном, оскільки він змушений нести надмірні витрати на утримання майна та сплачувати підвищений розмір комунальних послуг, що обмежує його право на вільне користування своїм майном, оскільки він не може оформити субсидію.
Враховуючи, що відповідач понад рік не проживає у квартирі та не несе витрат по утриманню житла, наявність у відповідача реєстрації в квартирі порушує право власності позивача, тому він вважає, що є всі підстави для того, щоб визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 09 березня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Просила позов задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився жодного разу, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які були направлені на адресу місця реєстрації відповідача та оголошенням про виклик до суду, опублікованим на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
З матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23 червня 2020 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №1072, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №213632587 від 23 червня 2020 року.
Як слідує з копії адресної картки АДРЕСА_1 , у вказаному житловому приміщенні, окрім позивача, є ще зареєстрована одна особа, а згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 24 грудня 2020 року, за вказаною адресою з 26 лютого 2014 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .
Згідно актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 16 грудня 2020 року та від 26 лютого 2021 року судом встановлено, що ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 01 січня 2020 року, особисті речі відсутні.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК УРСР слід дійти висновку, що положення статті 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 5 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.
Відповідач не є і не був членом сім`ї власника житла ОСОБА_1 , між власником житла та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування ним, відповідач з 01 січня 2020 року не проживає у вказаному житлі, факт реєстрації відповідача в житлі створює перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні майном, тому суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем витрати у вигляді судового збору, в розмірі 840 грн. 80 коп.
Керуючись статтями 319, 391 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 09 березня 2021 року.
Суддя О.О. Першко