КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8420/2021
справа № 362/1940/15-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2021 року, постановлене суддею Марчуком О.Л. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

У С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, обґрунтовуючи тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем останній здійснив виплату грошових коштів на погашення отриманих ним двох кредитів у сумі 77 563,83 долари США. Посилаючись на вказані обставини та керуючись нормами сімейного законодавства щодо правового режиму спільного сумісного майна подружжя, позивач просила стягнути з відповідача половину суми грошових коштів, що були сплачені відповідачем на погашення отриманих ним двох кредитів в національній валюті станом на 26.09.2019 року в сумі 935 419,66 грн. (т. 2, а.с. 195 - 199).

Рішенням Васильківскього міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 935 419,66 грн. та 8 466 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, 15.04.2021 року відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що рішення незаконне у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема вказує, що суд першої інстанції не встановив, чи є в наявності майно, яке ділиться між сторонами, та єдиним способом поділу є поділ в натурі, оскільки це майно не відноситься до неподільного. Рішення вважає незаконним, оскільки на час припинення спільного ведення господарства між сторонами таких грошових коштів як майно подружжя в наявності не було, оскільки за згодою подружжя вони були витрачені на погашення кредитів. Крім того, позивач не довів, що відповідачем, враховуючи предмет даної цивільної справи, були порушені, невизнані або оспорені її законні цивільні права.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в письмовому клопотанні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та просила розглянути справу за відсутності позивача та її представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для поділу між сторонами грошових коштів, сплачених у період шлюбу на погашення кредитних зобов`язань відповідача, на засадах рівності часток майна дружини та чоловіка.

Колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що з 01 березня 2008 року до 18 березня 2014 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2014 року, яке набрало законної сили (т. 1, а.с. 5).

Як вбачається з доданих до позову копій письмових доказів, до укладення шлюбу із позивачкою відповідач отримав від АКІБ «УкрСиббанк» два кредити:

- 24 листопада 2006 року за договором № 0 (т. 1, а.с. 155-165);

- 20 лютого 2008 року за договором № 0 (т. 1, а.с. 63-75).

За змістом наданих під час розгляду справи в судовому засіданні власних пояснень відповідача кредит від 24 листопада 2006 року ним погашено повністю 04 вересня 2014 року, а кредит від 20 лютого 2008 року 26 липня 2012 року.

Тобто, за час перебування у шлюбі із позивачкою, відповідач здійснював погашення двох кредитів, що були отримані ним до укладення вказаного шлюбу.

Під час розгляду справи у першій інстанції, за клопотанням представника позивача у справі було призначено і проведено судову економічну експертизу, на виконання якої суду надано висновок експерта від 28.07.2016 року № 2859/16-45, відповідно до якого за період з 01 березня 2008 року по 18 березня 2014 року (включно) підтверджується сплата за договорами споживчого кредиту між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» № 0 від 24 листопада 2006 року і № 0 від 20 лютого 2008 року на загальну суму

77 563,83 доларів США (т. 1, а.с. 116-126).

Таким чином, частина грошей, яка була витрачена на придбання майна, була сплачена під час перебування сторін у шлюбі.

Проте, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення 1/2 частки коштів, що сплачені подружжям в період шлюбу на погашення кредитних зобов`язань, оскільки зазначене не може бути підставою для стягнення частки витрачених коштів на користь одного із колишнього подружжя, так як гроші, витрачені на придбання майна і не можуть бути предметом поділу у такому випадку, у розумінні приписів ст.ст. 63, 69 СК України. Відповідно до сімейного законодавства поділу підлягає лише спільне майно подружжя, а не спільні витрати. Як і не має підстав для визнання саме сплачених грошей сумісним майном подружжя, оскільки існує інше майно - квартира та автомобіль, на придбання яких гроші витрачались.

Однак, інших вимог позивач в межах цього позову не пред`являла.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №466/6752/16ц.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Васильківскього міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: