Справа № 454/694/20 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/811/3256/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м.Львів

Справа № 454/694/20

Провадження № 22ц/811/3256/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сокалі 21 вересня 2020 року, у складі судді Адамовича М.Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Служби у справах дітей Червоноградської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

4 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом. Просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини сторін разом з нею. В обгрунтування позову посилається на те, що у сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що шлюб між нею та відповідачем розірвано. Зазначає, що відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області з відповідача стягуються аліменти на доньку. Стверджує, що дитина перебуває на її (позивача) утриманні. Відповідач не виявляє бажання бачитися та спілкуватися з дитиною, байдуже ставиться до її розвитку і навчання, стану здоров`я, не піклується про її розвиток, чинить їй перешкоди у виїзді за кордон для оздоровлення дитини. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 21 вересня 2020 року позов задоволено.

Ухвалено визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржує відповідач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові.Вказує, що в грудні 2019 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . Після цього позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Стверджує, що позивач звернулася з позовом з метою безперешкодного виїзду з дитиною за кордон. Посилається на те, що позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах із чоловіком, який проживає у Республіці Польща. Стверджує, що позивач має намір вивезти дитину туди, у зв`язку з чим у нього не буде можливості бачитись з донькою. Вказує, що він вчасно оплачує аліменти, жодної заборгованості по сплаті таких не має.

5 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Стверджує, що не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною. Вказує, що вона (позивач) офіційно працевлаштована у ВП «Шахта «Степова». Донька навчається у 4 класі ЗОШ №2 м. Червоноград, відвідує гуртки. Жодних перешкод для участі відповідача у вихованні дитини не існує.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачем, перебуває на її вихованні, навчається у школі, відвідує гуртки, займається в ансамблі народного танцю.

З відповідача на користь позивача стягуються аліменти на неповнолітню дочку в розмірі 2 218 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач працевлаштована.

Рішення суду першої інстанції мотивоване наступним.

Згідно із ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини судом беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати: інтереси дитини, які найкраще відповідають збереженню її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом першої інстанції враховано наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини разом з матір', постійне проживання дитини з позивачем, відвідування дошкільної установи та додаткових гуртків за їх місцем проживання, а також перебування дитини на вихованні позивача.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування доводів позивача.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визначення місця проживання дитини з матір`ю, що не позбавляє батька дитини (відповідача) права на спілкування з нею та обов`язку брати участь у вихованні доньки. Вирішення спору у такий спосіб забезпечить у першу чергу інтереси дитини.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 червня 2021 року.

Головуючий

Судді