ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1439/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.

при секретарі Григораш Н.М.,

за участі:

представника позивача Лавренової Н.О. ,

представника відповідача ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Боріс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Боріс» (далі по тексту - Позивач, ТОВ «Боріс») звернулось до суду з позовом ОСОБА_2 (далі по тексту - Відповідач) про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.01.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Боріс» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 206 про надання медичних послуг (на користь третьої особи). Відповідно до умов договору ТОВ «Боріс» у стаціонарі закладу охорони здоров`я мав надавати платні медичні послуги особі, визначеній ОСОБА_2 . Такою особою ОСОБА_2 визначила свого чоловіка ОСОБА_3 (пацієнт). Сторони дійшли згоди, що медичні послуги надаються пацієнту відповідно до прейскуранта цін на медичні послуги позивача, а остаточна вартість медичних послуг визначається в рахунку в день виписки пацієнта. 11.02.2020 було констатовано смерть пацієнта. Того ж дня відповідачу було надано остаточний розрахунок за послуги на суму 122 090,34 грн., який відповідачем не оплачений. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, позивач був змушений звернутись з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором у розмірі 137 939,85 грн., з яких 122 090,34 грн. основного боргу, 2 371,75 грн. - 3% річних, 1 215,35 грн. - індекс інфляції та 12 262,41 грн. - пені (подвійна облікова ставка НБУ), та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26.11.2020 р. від представника відповідача до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому він заперечував щодо задоволення позову.

12.02.2021 р. від представника позивача до суду надійшла письмова відповідь на відзив, в якому наполягає на задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.01.2020 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Боріс» та ОСОБА_2 було укладено Договір № 206 про надання медичних послуг (на користь третьої особи). Відповідно до умов договору ТОВ «Боріс» у стаціонарі закладу охорони здоров`я мав надавати платні медичні послуги особі, визначеній ОСОБА_2 , а саме її чоловіку ОСОБА_3 (п. 1.3 Договору).

11.02.2020 р. було констатовано смерть пацієнта.

Згідно з розрахунком оплати за послуги медичної допомоги (ЕМК № 70452230), в період перебування пацієнта на стаціонарі в закладі охорони здоров`я позивача з 20.01.2020 р. по 11.02.2020 р. пацієнту були надані послуги на загальну суму 606 687,88 грн.

У своєму відзиві на позовну заяву та в судовому засідання відповідач визнав, що по договору ним було сплачено 484 597,54 грн.

Станом на 11.02.2020р. за відповідачем сформувалась заборгованість у розмірі 122 090,34 грн.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Розділом 4 Договору передбачено, що вартість послуг, що надаються відповідно до Договору, встановлюється відповідно до прейскуранту виконавця (позивача) (п.4.1 Договору).

До початку надання послуг замовник (відповідач) сплачує авансом вартість оперативного лікування та вартість перебування пацієнта на койко-місці за перші дві доби на підставі прейскуранта (п. 4.2 Договору).

В подальшому впродовж періоду перебування пацієнта на лікуванні оплата послуг проводиться замовником (відповідачем) щоденно (один раз на два дні) на підставі розрахунків, що виставляються Виконавцем. Замовник зобов`язаний сплачувати вартість наданих послуг не пізніше 12 годин 00 хвилин дня, наступного за днем отримання розрахунку (п. 4.3 Договору).

Остаточна вартість медичних послуг (з урахуванням вартості наданих додаткових послуг) визначається в рахунку в день виписки пацієнта (п. 4.4 Договору).

У своєму відзиві на позовну заяву та в судовому засідання відповідач визнав, що ним було сплачено 484 597,54 грн. по договору за надання медичних послуг.

Свої заперечення щодо стягнення суми у розмірі 137 989,85 грн. відповідач обґрунтовує тим, що вона не надавала згоду на надання медичних послуг пацієнту, а 28.01.2020 р. підписала акт відмови від надання медичних послуг пацієнту.

З такими доводами відповідача суд погодитись не може з наступних підстав.

Частини 1, 2, 3 ст. 636 ЦК України передбачають, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 43 Основ законодавства України про охорону здоров`я згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта необхідна для застосування методів діагностики, профілактики та лікування. Щодо пацієнта віком до 14 років (малолітнього пацієнта), а також пацієнта, визнаного в установленому законом порядку недієздатним, медичне втручання здійснюється за згодою їх законних представників.

Як вбачається з матеріалів справи пацієнт перебував в закладі охорони здоров`я позивача з 20.01.2020 р. по 11.02.2020 р. і йому було проведено 4 операції.

В медичній картці стаціонарного хворого № 206 (МК 70452230), оригінал якої було досліджено судом містяться документи, які підтверджують отримання письмових згод пацієнта на медичні втручання. Тобто пацієнт отримував медичні послуги за договором.

Доводи відповідача, що 28.01.2020 р. відповідач підписала акт відмови від медичних послуг, а тому не повинна оплачувати подальше надання медичних послуг пацієнту суд не приймає, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, а згідно частини 5 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту акту від 28.01.2020 вбачається, що відмова стосувалась конкретної медичної послуги - ФБС, а не від медичних послуг взагалі, в подальшому лікування продовжувалося, пацієнту було проведено ще два оперативних втручання. З вимогою розірвати договір відповідач не зверталася.

Частина 2 ст. 642 ЦК України передбачає, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (частина восьма статті 181 ГК України).

Оскільки за договором про надання медичних послуг (на користь третьої особи) позивач за завданням відповідача надавав медичні послуги, які споживались пацієнтом, пацієнт надавав згоду на медичні втручання, відповідач оплачувала послуги позивача починаючи з 20.02.2020 р. по 05.02.2020 р., а також те, що відповідно до ч. 3 ст. 636 ЦК України сторони не можуть розірвати договір без згоди третьої особи, на користь якої такий договір був укладений, відсутні підстави стверджувати, що надані позивачем послуги не мають бути оплачені відповідачем.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем зобов`язання не виконані.

Стаття 549 ЦК України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно п.5.5 Договору, за прострочку сплати виставлених виконавцем (позивачем) за Договором рахунків, Замовник сплачує пеню в розмірі одного відсотка від несплаченої суми за кожен день прострочки платежу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем порушено своє зобов`язання щодо оплати вартості наданих медичних послуг та прострочено виконання зобов`язання з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі подвійної облікової ставки, сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи приходить до висновку, що відповідачем зобов`язань не виконані тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором у розмірі 137 939,85 грн., з яких 122 090,34 грн. основного боргу, 2 371,75 грн. - 3% річних, 1 215,35 грн. - індекс інфляції та 12 262,41 грн. - пені, підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76-81, 259, 263, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Боріс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Боріс» () заборгованість в розмірі 137 939,85 гривень, з яких 122 090,34 гривень основного боргу, 2 371,75 грн. - 3% річних, 1 215 - індекс інфляції, 12 262,41 гривні - пені та 2 102 гривні - судового збору, а всього 140 041,85 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р. Лужецька