Справа № 463/6388/20 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/960/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м.Львів

Справа №463/6388/20

Провадження № 22ц/811/960/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 8 грудня 2020 року у складі судді Радченка В.Є., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи: Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

15 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з цим позовом. Просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю дитини, за місцем її реєстрації та проживання - АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 квітня 2007 року між нею (позивачем) та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції у Волинській області. Сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що 27 серпня 2015 року рішенням Личаківського районного суду м.Львова шлюб між нею та відповідачем розірвано. При розірванні шлюбу не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання дитини. Після розірвання шлюбу за домовленістю з відповідачем дочка сторін - ОСОБА_5 постійно проживала і по сьогоднішній день проживає з матір`ю. 24 грудня 2015 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, надала висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 з нею (позивачем) за місцем її проживання. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 18 червня 2020 року та Акту №1 від 30 червня 2020 року дитина продовжує проживати з матір`ю за вищевказаною адресою. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 8 грудня 2020 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_1 .Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилається на законність оскаржуваного рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Між сторонами відсутній спір про місце проживання дитини. В документах, які долучені позивачем, неодноразово визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 .

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, думку дитини, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі частини 3 статті 12, статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до частини 1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Реалізуючи, передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа указує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до частин 1 і 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, у якому вона проживає.

Згідно із статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Встановлено, що, звертаючись з позовом про визначення місця проживання дитини, позивач посилалася на те, що після розлучення, за домовленістю з відповідачем, донька проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

У рішенні Личаківського районного суду м.Львова від 27 серпня 2015 року (справа № 463/2796/15-ц) про розірвання шлюбу сторін зазначено про відсутність спору щодо місця проживання дитини.

У рішенні цього суду від 11 травня 2016 року (справа № 463/1104/16-ц) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину вказано, що дитина проживає з позивачем.

Актами та довідками ОСББ «Наш дім 48а» за період 2016-2020 років стверджується, що позивач разом з дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 222 від 23 травня 2019 року затверджено висновок Відділу «Служба у справах дітей» Личаківського району про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_5 за згаданою адресою для її тимчасового виїзду за межі України.

У висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 24 грудня 2015 року № 33-зв-1992 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено, що батько дитини не заперечує щодо проживання доньки разом з матір`ю за адресою її реєстрації.

У постанові Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року у справі № 463/4931/19 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину зазначено, що дитина проживає разом з позивачем.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач не надала доказів оспорювання відповідачем місця проживання малолітньої дитини разом з нею. Судом не встановлено наявності спору між сторонами, який би повинен захищатися в порядку цивільного судочинства, та порушення, невизнання чи оспорювання відповідачем прав позивача щодо місця проживання їх малолітньої дитини. Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в позові.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 27 серпня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15 серпня 2016 року, 15 листопада 2018 року, 7 березня 2019 року, 17 квітня 2019 року, 18 червня 2020 року вбачається, що позивач та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

З актів ОСББ «Наш дім 48 а» від 17 квітня 2019 року та 30 червня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 проживає із матір`ю - ОСОБА_1 за вказано вище адресою. З вересня 2014 року вихованням дитини займається мама, батько не приймає участі у вихованні дитини.

Відповідно до довідок Департаменту гуманітарної політики Управління освіти Відділу освіти Сихівського та Личаківського районів НВК садок-школа «Дзвіночок» від 7 грудня 2018 року, 17 квітня 2019 року, 29 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_5 навчається у НВ КСШ «Дзвіночок».

З висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 від 24 грудня 2015 року вбачається, що органом опіки та піклування визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач працевлаштована, має власне житло, належні умови для проживання і виховання дитини, має можливість утримувати та виховувати дитину.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із статтею 11 цього Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, з урахуванням прав і обов`язків її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до частини 2 статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її виховання, місця проживання.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька за конкретною адресою.

При вирішенні питання про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки надав обґрунтований висновок про доцільність проживання дитини сторін разом із матір`ю. Суд приймає до уваги зазначений висновок.

Позивач стверджує, що у неї виникають труднощі із тим, щоб своєчасно отримати від батька дитини нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон для оздоровлення, лікування та подорожей.

Зокрема, 17 грудня 2020 року та 4 лютого 2021 року позивач письмово зверталася до відповідача щодо надання нотаріально засвідченої згоди батька (відповідача) на виїзд дитини за кордон для оздоровлення відповідно до рекомендацій лікаря. Однак, такого дозволу відповідачем не надано. У інших випадках згода надана із перебігом значного проміжку часу від часу звернення до батька дитини, що призводить до невиправданих труднощів при організації виїзду дитини за кордон.

Ці обставини ствердила і дитина ( ОСОБА_5 ) в судовому засіданні при вислуховуванні судом її думки щодо спірних правовідносин.

Колегія суддів враховує думку дитини, оскільки прийшла до висновку, що дитина висловлює свою думку послідовно, виважено, правдиво, без будь-якого впливу на формування цієї думки.

Відповідно до статті 157 СК Українитой із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

З урахуванням встановлених обставин, стану здоров`я дитини, її захоплень, уподобань, з метою забезпечення дитині гармонійного розвитку, лікування, виходячи з інтересів дитини, колегія суддів прийшла до висновку про підставність позову, який підлягає до задоволення.

Відповідно положень статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 2 202,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 8 грудня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 , за місцем її реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 2 202, 80 грн. (дві тисячі двісті дві грн. 80 коп.) сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 29 червня 2021 року.

Головуючий

Судді