ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/220/21 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - представника відповідача Мамедової І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 листопада 2020 року (головуючий суддя Сливка Л.М., повний текст рішення складено 13 листопада 2020 року) у справі № 607/23183/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Страхова КомпаніяАрсенал Страхування про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 100 000 гривень, на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 69123 гривень.

Позивачі зазначили, що 26 жовтня 2015 року ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21091 н. з. НОМЕР_1 рухаючись автодорогою сполученням сіл Лучка-Настасів Тернопільського району Тернопільської області в бік с. Настасів, при наближенні до заїзду на територію ПАП «Агропродсервіс», на ділянці дороги, яка має заокруглення вліво, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення із мопедом, яким керував ОСОБА_4 . Внаслідок зіткнення ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-черепної травми з розвитком посттравматичної гідроцефалії, деструктивно-пролітеративні зміни тканини головного мозку з повторними корововиливами в тканину, що призвело до гострого порушення гемомікроциркуляції і набряку головного мозку від яких він ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10:00 год. помер у Військово-клінічному медичному центрі Західного регіону. Своїми діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України. Їх ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно маму та дружину померлого визнано потерпілими у даному кримінальному провадженні.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 31 жовтня 2017 року, у справі №607/5696/17 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. Спричинені наслідки потягли за собою необхідність вартісного лікування та підтримання життя ОСОБА_4 , у різних закладах охорони здоров`я, витратах на медичні засоби та ліки, які були понесені ними в розмірі 169123,00 гривень. Цивільна відповідальність винної у ДТП особи, ОСОБА_3 , станом на 26 жовтня 2015 року, була застрахована за полісом обов`язкового страхування серії АЕ 2651051 у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ». Вважають, що із відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» слід стягнути суму страхового відшкодування, яка складається із понесених потерпілим витрат на лікування у сумі 169123 гривень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вважають, що розмір страхового відшодування повинен складати суму, передбачену ст. 9.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого могли б відшкодовуватися Страховиком тільки потерпілому, яким, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а тому вказані витрати до стягнення зі Страховика на корить позивачів не підлягають. У відповідності до п. 3 ст. 1; ст. 22, 23 Закону, витрати, що пов`язані з лікуванням потерпілого відшкодовуються виключно особі, яка зазнала ушкоджень здоров`я, тобто безпосередньо потерпілому, а тому, у розумінні Закону, позивачі не є особами, які мають право на відшкодування витрат на лікування.

У судовому засіданні представник відповідача заперечила відносно апеляційної скарги, вважає рішення суду законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання не зявилася у судове засідання, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2015 року о 20 годині 10 хвилин на автодорозі сполученням сіл Лучка-Настасів, Тернопільського району, Тернопільської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-21091, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та мопеда DIO-Fit під керуванням водія ОСОБА_4 . Унаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Військово-клінічному медичному центрі Західного регіону.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки; звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного судом за даним вироком основного та додаткового покарання на підставі п.3 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»; стягнути із засудженого ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень на відшкодування майнової шкоди та 300000 грн. (триста тисяч гривень) моральної шкоди; стягнути з засудженого ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 300000 гривень (триста тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди.

Як убачається із вказаного вироку суду ОСОБА_3 26 жовтня 2015 року о 20 годині 10 хвилин, керуючи технічносправним автомобілем ВАЗ-21091, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався автодорогою сполученням сіл Лучка-Настасів Тернопільського району Тернопільської області в бік с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області. При наближенні до заїзду на територію ПАП «Агропродсервіс», на ділянці дороги, яка має заокруглення вліво, водій ОСОБА_3 керував автомобіль зі швидкістю близько 60 км/год. В цей час в зустрічному напрямку рухався технічносправний мопед DIO-Fit під керуванням водія ОСОБА_4 . Водій ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9. (а) ПДР України. Окрім того, порушуючи вимоги п.п. 11.2.; 11.3.; 13.1. ПДР, водій ОСОБА_4 не рухався мопедом якнайближче до правого краю проїзної частини, а безпричинно їхав серединою проїзної частини. Під час керування автомобілем водій автомобіля ВАЗ-21091 ОСОБА_3 не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху України. Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити мопед, який під керуванням ОСОБА_4 рухався серединою проїзної частини в зустрічному відносно його руху напрямку та вжити заходів до зменшення швидкості руху автомобіля ВАЗ-21091 аж до його повної зупинки, або обрання безпечного бокового інтервалу при роз`їзді із зустрічним транспортним засобом, водій ОСОБА_3 , порушуючи вимоги п.п. 11.3.; 12.3.; 13.1 ПДР України виїхав автомобілем на зустрічну смугу, на якій зіткнувся із вказаним мопедом. Унаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді внутрішньо-черепної травми з розвитком посттравматичної гідроцефалії, деструктивно-проліферативні зміни тканини головного мозку з повторними крововиливами в тканину, що призвело до гострого порушення гемомікроциркуляції і набряку головного мозку, і від яких він ІНФОРМАЦІЯ_2 о 10 годині помер у Військово-клінічному медичному центрі Західного регіону.

Також, як слідує із вироку суду, при розгляді даного кримінального провадження потерпілими ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення в користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 169123 грн. та 400000 грн. моральної шкоди, а також в користь ОСОБА_2 400000 грн. моральної шкоди.

При цьому, вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2017 року стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 50000 гривень, в задоволенні решта позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди відмовлено, оскільки копії товарних та касових аптечних чеків не є належними та допустимими доказами.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_3 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2651051.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2651051, укладеного 29 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», строк дії полісу із 27 березня 2015 року по 01 січня 2016 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000 гривень; за шкоду, заподіяну майну - 50000 гривень; розмір франшизи - 1000 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачами не надано суду доказів на підтвердження факту дотримання ними трирічного строку звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування; що правовідносини, які виникають під час дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2651051 регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з п. 1.3. ст. 1 цього Закону, потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

З таким висновком суду слід погодитись, виходячи з наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до доводів представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачі зверталися до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, на підтвердження чого надано копію заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування від 05 листопада 2017 року адресовану Приватному акціонерному товариству «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» за адресою м. Київ, вул. Борщагівська, 154, індекс 03056. На вказаній копії заяви також міститься копія фіскального чеку ТД ПАТ «Укрпошта» від 06 листопада 2017 року із штрих кодовим ідентифікатором 464 про направлення даної заяви відповідачу.

Суд правильно не прийняв до увагу дану заяву, оскільки відповідно до показів представника відповідача, відповіді директора Департаменту врегулювання збитків регіональної мережі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», станом на 08 вересня 2020 року за місцезнаходженням ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (м. Київ, вул. Борщагівська, 154) та на адресу Тернопільської дирекції ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (м. Тернопіль, вул. Соломії Крушельницької, 51) заяви про виплату страхового відшкодування від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за подією, що сталася 26 жовтня 2015 року за участю транспортного засобу ВАЗ, р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , не надходило; на адвокатський запит представника відповідача, АТ «Укрпошта» надано відповідь від 13 серпня 2020 року за №33-М-8319, у якій повідомлено, що інформація щодо поштового відправлення, зазначеного у запиті в автоматизованій системі Укрпошти відсутня. Відділення поштового зв`язку у м. Києві з індексом 03156 у 2017 році та на даний час не існує, а долучений фіскальний чек не відповідає чекам, які надає Укрпошта при наданні послуг клієнтам.

Вищезазначено, що позивачі вважають, що вони є особами, які мають право на отримання страхового відшкодування, проте, такі доводи не грунтуються на Законі з огляду на наступне.

Судом вірно встановлено, що правовідносини, що виникають під час дії договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/2651051 регулюються спеціальним Законом.

Даний закон є спеціальним, зокрема п. 2.1 ст. 2 Закону встановлено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Законом встановлено, зокрема, порядок та строки звернення для отримання страхового відшкодування, строк для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування, порядок розрахунку страхового відшкодування та випадки, коли шкода не відшкодовується й підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Отже, при вирішенні позову суд першочергово має керуватися нормами спеціального Закону.

Згідно з п. 1.3. ст. 1 Закону, потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно зі ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є. зокрема, - шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.

Згідно ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З урахуванням системного аналізу вищезазначених норм, витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого могли б відшкодовуватися Страховиком тільки потерпілому, яким, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону, є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, а тому вказані витрати до стягнення зі Страховика на корить позивача не підлягають.

При цьому термін «потерпілий» вживається в Законі у розумінні п. п. 1.3. ст. 1 Закону, отже у даному випадку, потерпілим є загиблий ОСОБА_4 , а не позивачі.

Вказана правова позиція підтверджується сталою судовою практикою, зокрема правовим висновком Верховного Суду:

У постанові від 12.09.2019 по справі № 712/1503/17-ц Верховний Суд. погоджуючись із висновками .місцевого суду та суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні вимог до страхової компанії зазначив: «Відмовляючи у задоволенні зазначених позивних вимог, з урахуванням системного аналізу статті 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суди дійшли обгрунтованого висновку про те, що витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, у відповідності до п. 3 ст. 1; ст. 22, 23 Закону, витрати, що пов`язані з лікуванням потерпілого відшкодовуються виключно особі, яка зазнала ушкоджень здоров`я, тобто безпосередньо потерпілому, а тому, у розумінні Закону, позивачі не є особами, які мають право на відшкодування витрат на лікування.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав його скасування не має.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03 листопада 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2021 року.

Головуючий

Судді