Справа №173/1003/20
Провадження №2/173/61/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: відповідача ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного провадження, в залі суду, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

17.06.2020 року до суду звернулась позивач ОСОБА_2 , з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини до відповідача ОСОБА_1

01.09.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2020 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадженні з викликом сторін на 06.10.2020 року.

06.10.2020 року розгляд справи відкладений в зв`язку неявкою сторін в судове засідання до 26.11.2020 року.

26.11.2020року розгляд справи відкладений в зв`язку неявкою сторін в судове засідання до 27.01.2021 року

27.01.2021 року розгляд справи відкладений в зв`язку неявкою сторін в судове засідання до 11.03.2021 року

Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 11.03.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 50% понесених додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_3 . 20 січня 2006 в сумі 14436.00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2005 року по 14 лютого 2012 року.

В період шлюбу в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з виконавчим листом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 08.10.2009 року відповідач сплачує аліменти на утримання їх сина в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно висновків спеціалістів КЛІНІКИ МЕДІКОМ та встановленими спеціалістами діагнозами з 2016 року їх син потребує лікування та нагляду лікарів з приводу встановлених діагнозів:

-Хронічний тіреоідит. Еутиреоз. Гіперінсулінізм.

-Коррелятивна мікропенія. Гігантизм СК ґенезу

-Вторинна артеріальна гіпертензія з носовими кровотечами. Кардіопатія.

-Складні лицеві моторні тіки. Дифузні зміни печінки та підшлункової залози. Деформація жовчного міхура.

Відповідно до вищевказаних висновків, лікування їхнього сина триває тривалий час та повторюється час від часу, коригується залежно від кожного повторного огляду лікарів. Згідно із платіжними документами витрати на ліки та невідкладні звернення і обстеження за останні чотири роки складають 28 873.88 грн., не враховуючи витрат на призначені препарати так як чеки не збереглися.

Вважає, що відповідач повинен виплати їй половину понесених нею витрат в сумі 14 436.00 грн., що й стало підставою звернення до суду.

В судове засідання позивач не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. На час розгляду справи позовну заяву не відкликала. Згідно наданих матеріалів справи суд має можливість ухвалити рішення у справі.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що він сплачує аліменти на утримання сина. В нього була заборгованість зі сплати аліментів в розмірі близько 30 000 грн., яку він погасив. Але коли зателефонував до сина, то дізнався, що дані грошові кошти були витрачені не на дитину, а на потреби позивачки. В 2014 році позивачка його повідомила про хворобу сина. Він тоді перерахував позивачці 10000.00 грн. на лікування дитини, але квитанції про перерахування коштів в нього не збереглося. Про те, що дитина продовжує хворіти в 2018 році він вперше чує. Крім того він має дитину від другого шлюбу, яка також хворіє, потребує лікування і ним витрачаються значні кошти на лікування цієї дитини. Тому він не має можливості оплачувати додаткові витрати на лікування сина від першого шлюбу, особливо враховуючи те, що на даний час він не має роботи. Позивачем надані довідки та квитанції про оплачені послуги з приватних медичних закладів. Але, якщо позивачка фінансово обмежена, то могла провести лікування дитини в державних медичних закладах, де більшість послуг безкоштовна та понесені витрати були б значно нижчими. Дитину від другого шлюбу він з дружиною лікує в держаних медичних закладах, оскільки не має коштів на оплату лікування в приватних клініках. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2005 року по 14 лютого 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу та відповідачем не заперечується.

В період шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, в якому відповідач записаний батьком дитини.

Судом також встановлено, що син сторін хворіє.

Так згідно наданих висновків спеціалістів КЛІНІКИ МЕДІКОМ та встановленими спеціалістами діагнозами з 2016 року син сторін потребує лікування та нагляду лікарів з приводу встановлених діагнозів:

-Хронічний тіреоідит. Еутиреоз. Гіперінсулінізм.

-Коррелятивна мікропенія. Гігантизм СК ґенезу

-Вторинна артеріальна гіпертензія з носовими кровотечами. Кардіопатія.

-Складні лицеві моторні тіки. Дифузні зміни печінки тпа підшлункової залози. Деформація жовчного міхура, що підтверджується копіями медичних висновків.

Позивач просить стягнути з відповідача половину понесених нею витрат на лікування дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язується брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, каліцтвом, хворобою)

Позивачем надані докази того, що в зв`язку з лікуванням сина вона понесла затрати на його лікування в загальній сумі 28 555.7, що підтверджується копіями актів про надані медичні послуги.

Доводи відповідача про те, що дані акти не є належними доказами, оскільки не мають підпису, суд вважає безпідставними, оскільки акти містять підписи сторін, відмітку про оплату та дату оплати. Тому є належними доказами та підтверджують понесені позивачем витрати на лікування сина.

Доводи відповідача про те, що він сплачує аліменти, тому не повинен відшкодовувати дані затрати, суд вважає безпідставними, оскільки нормами Сімейного кодексу передбачений обов`язок батьків приймати участь у додаткових витратах на дитину. Крім того, відповідач не надав суду доказів, в якій сумі ним сплачуються аліменти, що не дає можливості суду встановити, чи охоплюються розміром сплачених аліментів дані додаткові витрати чи ні. А нецільова витрата позивачем аліментів ніякими доказами не підтверджена.

Лікування дитини в приватних медичних закладах є правом батьків і саме батьки визначають в якому медичному закладі буде надане найбільш ефективне лікування дитині. Крім того відповідач не надав доказів і того, що при наявних у дитини захворюваннях, її лікування в державних (комунальних) медичних закладах, було б дешевшим.

Наявність захворювання у іншої дитини відповідача не звільняє його від обов`язку приймати участь у додаткових витратах на дитину, яка з відповідачем не проживає та потребує такої допомоги. Не звільняє від обов`язку нести додаткові витрати на утримання і відсутність у відповідача роботи, оскільки в ін. є особо працездатного віку, тому має можливість працювати і отримувати прибуток.

За наведених вище обставин судом встановлено, що існує порушення прав позивача, у вигляді матеріального забезпечення зі сторони відповідача додаткових витрат на лікування дитини. Також суд вважає, що позивачем правильно обраний спосіб захисту порушених прав, який передбачуваний нормами Сімейного кодексу України та з яким погоджується суд.

Нормами Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на дитину.

В свою чергу ст. 185 СК України передбачено, що обоє батьків повинні брати участь у додаткових витратах на дитину в зв`язку з її лікуванням, розвитком здібностей, тощо.

Згідно наданих суду доказів встановлено, що за період з 2016 року по 04.02.2020 року позивачем понесені витрати на лікування сина в загальній сумі 28 555.7 грн.

Так як на проведення лікування, проходження реабілітації, затрачений значний період часу та з врахуванням наявних у сина сторін захворювань, підтверджених медичними висновками, суд приходить до висновку, про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки половини понесених нею витрат на проведення лікуванні в розмірі 14 277 грн. 90 коп.

Так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908.00 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 14 277 (чотирнадцять тисяч двісті сімдесят сім ) грн., 90 коп. на відшкодування понесених додаткових витрат на лікування сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . за період з 2016 року по 04.02.2020 року.

В задоволенні рештьи позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в сумі 908.00 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 16.03.2021 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 16.03.2021 року

Дата набрання чинності: 16.04.2021 року