Номер провадження 22-ц/804/1614/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 234/11608/20 за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року (суддя Пронін С.Г., повний текст рішення складений 14 квітня 2021 року),

в с т а н о в и в :

17 серпня 2020 року товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 21 вересня 2019 року в м.Києві по проспекту Комарова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Автомобіль «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 був застрахований в ТДВ «СК «Експо Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 78/0102/19 від 19 серпня 2019 року. 23 вересня 2019 року позивач отримав повідомлення про настання страхового вищевказаного випадку. Для визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 ТДВ «СК «Експо Страхування» було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження та сплачено за його проведення 1710,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до проведеної оцінки вартість відновлювального ремонту ТДВ «СК «Експо Страхування» склала 150909,52 грн. 06 листопада 2019 року між ТДВ «СК «Експо Страхування» та власником автомобіля «Volkswagen» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 було укладено угоду № 01/01/19 про визначення розміру страхового відшкодування, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що загальний розмір суми страхового відшкодування становить 110000,00 грн. Згідно платіжного доручення від 25 листопада 2019 року ТДВ «СК «Експо Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 110000,00 грн. Відповідно до інформації з ЦБД МТСБУ на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault» державний номерний знак НОМЕР_1 не була забезпечена в жодній страховій компанії, а тому саме відповідач ОСОБА_1 має відшкодувати позивачу завдану шкоду в повному розмірі. Просив суд стягнути з відповідача на його користь суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 110000,00 грн., суму витрат на проведення автотоварознавчого дослідження 1710,00 грн., судовий збір в сумі 2102,00 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року позов товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Експо Страхування суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 110000,00 грн., суму витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1710,00 грн., та судовий збір в сумі 2102,00 грн., а всього 113812,00 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що визначаючи в договорі добровільного страхування перелік варіантів, на підставі яких виплачується страхове відшкодування, сторони домовились, що акт товарознавчого дослідження (експертизи), що проведено спеціалізованою організацією (компетентним спеціалістом) є документом, який підтверджує суму збитків, а не звіт про оцінку транспортного засобу. Згідно наданого розрахунку суми страхового відшкодування від 13 листопада 2019 року єдиним джерелом інформації для визначення суми страхового відшкодування є калькуляція невідомого органу. Договір ДНТ № 78/0102/19 від 19 серпня 2019 року та додаткові угоди до зазначеного договору укладені з порушеннями, які істотно впливають на наслідки сплати страхового відшкодування та вбачають ознаки недійсності, містять відомості, які не відповідають реєстраційним даним транспортного засобу, а саме в ідентифікаційний номер кузова (шасі) НОМЕР_3 замість цифри 5 стоїть буква Б, в реєстраційному номері автомобіля НОМЕР_2 цифра 0 затерта. Зазначені недоліки договору та додаткової угоди спотворюють зміст домовленостей.

Позивачем ТДВ «СК «Експо Страхування» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, хибними та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 вересня 2019 року о 19 годині 30 хвилин в м. Києві по проспекту Комарова, 3, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який зупинився попереду, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту ДНТ № 78/0102/19 від 19 серпня 2019 року автомобіль «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова (шасі) НОМЕР_4 , колір сірий, рік випуску 2012, страхувальником якого є ОСОБА_3 був застрахований в ТДВ «СК «Експо Страхування».

23 вересня 2019 року ТДВ «СК «Експо Страхування» від водія транспортного засобу «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 було отримано повідомлення про настання страхового вищевказаного випадку.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку за вих. № С19-362 від 08 жовтня 2019 року між ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» та ТДВ «СК «Експо Страхування» було укладено договір про проведення автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , та відповідно до якого вартість відновлювального ремонту, заподіяного власнику даного транспортного засобу склала 150909,52 грн.

За вказану оцінку вартості матеріального збитку позивачем було сплачено ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» 1710,00 грн., що підтверджується відповідним рахунком № С19-362 від 08 жовтня 2019 року.

06 листопада 2019 року власник транспортного засобу «Volkswagen Polo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , звернувся до ТДВ «СК «Експо Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки згідно інформації ЦБД МТСБУ на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не була забезпечена в жодній страховій компанії.

06 листопада 2019 року між ТДВ «СК «Експо Страхування» та ОСОБА_3 , який є власником автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 було укладено угоду № 01/01/19 про визначення розміру страхового відшкодування до договору ДНТ № 78/0102/19 від 19 серпня 2019 року добровільного страхування наземного транспорту від 19 серпня 2019 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди, що загальний розмір суми страхового відшкодування становить 110000,00 грн.

08 листопада 2019 року між ТДВ «СК «Експо Страхування» та ОСОБА_3 , який є власником автомобіля «Volkswagen» д.н.з. НОМЕР_2 , було укладено додаткову угоду № 1 до договору ДНТ № 78/0102/19 від 19 серпня 2019 року добровільного страхування наземного транспорту Програма КАСКО 50/50, відповідно до якої сторони погодили перелік дій і норм, вказаних у даній угоді, зокрема, щодо виплати додаткового страхового платежу в сумі 8662,00 гривень.

25 листопада 2019 року ТДВ «СК «Експо Страхування» власнику автомобіля ОСОБА_3 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 110000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10218.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оцінювач має відповідний сертифікат, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів та має посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача. Сторони цих правовідносин на власний розсуд визначають механізм визначення розміру такого відшкодування, чи то на підставі експертного висновку компетентної особи про вартість заподіяної страхувальнику матеріальної шкоди, чи на підставі будь-яких розрахунків і калькуляцій. Позивач виконав покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини відповідача, а тому до позивача як до страховика перейшло право вимоги до відповідача як винної особи за завдані збитки у вигляді виплаченого відшкодування в розмірі 110000,00 грн., і це право підлягає захисту судом.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до приписів статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Факт настання страхового випадку сторонами не оспорюється.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивач при визначенні вартості матеріального збитку посилався на звіт, складений оцінювачем об`єктів в матеріальній формі ОСОБА_4 ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», який не є автотоварознавчою експертизою, апеляційний суд не приймає з огляду на наступне.

Так, дійсно, в обґрунтування розміру матеріальної шкоди позивачем надано звіт оцінювача про визначення вартості матеріального збитку нанесеного власнику пошкодженого транспортного засобу № С19-362 від 08 жовтня 2019 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту, заподіяного власнику КТЗ Volkswagen Polo, д/н НОМЕР_6 , складає 150909,52 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ Volkswagen Polo, д/н НОМЕР_6 , складає 89072,76 грн. (а.с. 19-34).

Однак положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» імперативно не визначено, що експертні дослідження, пов`язані із визначенням розміру збитків, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повинні бути проведені виключно судовими експертами, виконання звіту про оцінку особою, яка не є експертом не суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, як зазначено судом першої інстанції, оцінювач має відповідний сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів та посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача.

Доводи апеляційної скарги щодо недоліків, що містяться в Договорі ДНТ № 78/0102/19 від 19 серпня 2019 року і додатковій угоді, які спотворюють зміст домовленостей, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки зазначений договір та укладені до нього додаткові угоди недійсними не визнавалися.

Інші доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та є незгодою з висновками суду за їх оцінкою. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Також слід зазначити, що фактично, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи його відзиву на позовну заяву у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд та доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, суду апеляційної інстанції не надано.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для переходу права вимоги до відповідача та про необхідність задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд відхилив заперечення відповідача проти позову та вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

Г.В. Новікова