ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1414/19 Номер провадження 22-ц/814/1299/21Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Лобов О.А., Дорош А.І.,

секретар: Коротун І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Дворника Олександра Вікторовича на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особо: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка Олександр Вікторович про визнання правочину недійсним.,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилався на те, щовін уклав оспорюваний договір під впливом помилки.

Вказував, що з 2015 року його здоров`я різко погіршилось та він почав систематично хворіти, його здоров`я негативно вплинуло на сім`ю і у 2017 шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано. Оскільки він одинока людина та має тяжку хворобу, він погодився на пропозицію ОСОБА_1 укласти договір довічного утримання. Підписуючи договір у нотаріуса він вважав, що згідно цього договору його колишня дружина ОСОБА_1 зобов`язується довічно його утримувати та доглядати за ним, а взамін він залишить їй свою Ѕ частину квартири, проте коли він звернувся до ОСОБА_1 за матеріальною допомогою, вона йому відмовила і повідомила, що вони уклали договір купівлі-продажу.

Позивач вказує, що він мав на меті передати відповідачу своє єдине житло при умові, що відповідач буде його доглядати, лікувати.

Просив суд на підставі ст.ст. 203, 235, 655 ЦПК України визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири.

Рішенням Комсомольського районного суду Полтавської області від 02 березня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка Олександр Вікторович про визнання правочину недійсним задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 05.10.2018 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою Олександром Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі №2616 недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Представник відповідача подав апеляційну скаргу на вказане рішення місцевого суду, в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що місцевим судом не взято до уваги положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», згідно якого помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Вказує, що доказів наявності у позивача захворювань, які б обмежували дієздатність ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в доводах якого вважає рішення місцевого суду законними та обґрунтованими, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення та додаткове рішення місцевого суду без змін.

Вказує, що внаслідок тяжких життєвих обставин на момент укладення спірного договору він помилився щодо юридичної природи цього правочину, а його волевиявлення не відповідало волі позивача на настання наслідків, обумовлених оспорюваним правочином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24.04.2017 позивач та відповідач співвласники квартири АДРЕСА_1 .

05.10.2018 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності позивачу, продаж якої проводився за згодою сторін за 211750 грн, які продавець отримав від покупця, вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 2616 (ас.35-37).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , інше житло в нього відсутнє, є пенсіонером, має інвалідність І групи, яка встановлена довічно та потребує постійного лікування, відповідно до виписок із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.10-21).

Спірною квартирою позивач користується як єдиним житлом і на час пред`явлення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку про те, що на момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_2 помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цього правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором, оспорюваний договір було укладено саме внаслідок помилки щодо його правової природи та що волевиявлення позивача не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, в зв`язку з цим вказаний договір необхідно визнати недійсним на підставі частини першої статті 229 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом вищевказаних норм головними чинниками правочину (договору), без яких неможливо його укладення, є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину , мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Як вірно вказано місцевим судом, зі змісту ст.ст.203,655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно висновоку висловленому у правовій позиції Верховного Суду України у постановах: від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16 і від 27 квітня 2016 року у справі № 6-93цс16, та постановах Верховного Суду 13 травня 2021 року у справі № 126/2609/19, провадження № 61-1666св21, від 07 квітня 2021 року справа № 356/412/18 провадження № 61-18618св19, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц (провадження № 61-2779св18) зроблено висновок по застосуванню статті 229 ЦК України та вказано, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

Місцевим судом встановлено, що позивач є пенсіонером, має інвалідність І групи, яка встановлена довічно та потребує постійного лікування, що підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому, після укладення оспорюваного договору позивач продовжує проживати у спірній квартирі, сплачувати комунальні платежі. Відповідач після отримання права власності на квартиру не вселилась туди, та не проживає на час подачі позову.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач, укладаючи оспорюваний правочин, помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цього правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором та правильно задовольнив позов на підставі статті 229 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд ухвалюючи рішення керувався правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду за результатами розгляду справ з відмінним предметом спору, а саме оспорення договорів дарування, колегія судді не приймає до уваги. Так, у тексті рішення місцевого суду відсутні посилання на конкретні правові висновки Верховного Суду, а отже доводи апелянта ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, у справі № 356/412/18, провадження № 61-18618св19, де предметом спору був саме договір купівлі-продажу, Верховний Суд дійшов аналогічного висновку щодо застосування положень ст. 229 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним також не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідачем доводи, викладені у позовній заяві не спростовані.

Крім того, посилання апелянта на те, що оплатність договору, укладеного між сторонами може свідчити про обізнаність позивача з усіма його умовами та вірне їх тлумачення є безпідставними, оскільки факту передачі позивачу грошей за оспорюваним договором не доведено жодними доказами.

Визначені п. 2.1, 2.2, 2.3 оспорюваного договору умови факту передачі коштів не підтверджують

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дворника Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов