Справа 688/1022/20
№ 6/688/45/21
Ухвала

Іменем України

12 липня 2021 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Козачук С.В.,

з участю секретаря судового засідання Марчук І.Г.,

приватного виконавця Лабчука Р.М.,

представника боржника Чернова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка подання приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайловича про визначення частки у спільному майні боржника,

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Р.М. звернувся до суду з поданням, в якому просить суд визначити частку боржника ОСОБА_1 у майні подружжя, а саме: автомобілі VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2461, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2 , зареєстрованому на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для звернення на нього стягнення і забезпечення виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду № 688/1022/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Компані» 231235 гривень у відшкодування майнової шкоди, 5500 гривень витрат на проведення судових автотоварознавчих експертиз та 3521 гривні 04 копійки судового збору, оскільки в самостійному порядку заборгованість на користь стягувача виплачена не була, боржницею жодних дій спрямованих на виконання рішення суду вжито не було.

Приватний виконавець у судовому засіданні вимоги подання підтримав з підстав, наведених у ньому, просив його задовольнити.

Представник боржника в судовому засіданні просив у задоволенні подання приватного виконавця відмовити, оскільки ОСОБА_1 близько року разом із ОСОБА_2 не проживає, спільного господарства не веде, а тому майно, зазначене у поданні, не є спільною сумісною власністю подружжя.

Представник стягувача та заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 443 ЦПК України, неявка сторін і заінтересованих осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Заслухавши пояснення приватного виконавця, представника боржника, дослідивши матеріали подання, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено в суді, в провадженні приватного виконавця виконачого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. перебуває на виконанні виконавче провадження №64650076 з примусового виконання виконавчого листа №688/1022/20, виданого Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області 08.02.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Компані» 231235 гривень у відшкодування майнової шкоди, 5500 гривень витрат на проведення судових автотоварознавчих експертиз та 3521 гривні 04 копійки судового збору, яке відкрито постановою від 26.02.2021 року та копія якої направлена рекомендованим листом за місцем проживання боржниці, зазначеним у виконавчому документі на АДРЕСА_1 .

У самостійному порядку заборгованість на користь стягувача виплачена ОСОБА_1 не була, жодних дій спрямованих на виконання рішення суду нею вжито не було.

В процесі примусового виконання виконавчого документа приватним виконавцем перевірено наявність належного боржниці майна, грошових коштів та доходів, на які можливо звернути стягнення для погашення заборгованості за рішенням суду. Відповідно до інформації, наданої органами державної податкової інспекції, ОСОБА_1 доходів від податкових агентів не отримує, є самозайнятою особою, яка самостійно нараховує собі дохід від підприємницької або незалежної професійної діяльності і на її ім`я зареєстровані рахунки в банківських установах. Постановою про арешт коштів боржника від 02.03.2021 року накладено арешт на зазначені органами ДПС рахунки в АБ "УКРГАЗБАНК". Однак грошових коштів виявлено не було. Відповідно до повідомлення банківської установи залишки грошових коштів на банківських рахунках відсутні.

Відповідно до інформації, наданої органами Пенсійного фонду, боржниця доходів та пенсійних виплат не отримує. Транспортні засоби, відповідно до інформації органів МВС, за ОСОБА_1 не зареєстровано.

Для забезпечення примусового виконання виконавчого документа здійснено неодноразові виїзди за місцем проживання боржниці для перевірки майнового стану та проведення опису й арешту майна. Однак здійснити вказані дії не представилось можливим, оскільки доступу приватному виконавцю до квартири, в якій мешкає боржниця, не надано.

Зокрема, при здійснені дій 10.03.2021 року двері квартири приватному виконавцю відчинені не були. На стук та дзвінки у двері ніхто не реагував. В дверях квартири залишено виклик приватного виконавця із зазначенням засобів зв`язку. ОСОБА_1 вимоги виклику не виконала, до виконавця не з`явилась, на зв`язок не вийшла.

При здійснені виконавчих дій 21.04.2021 року боржниця була присутня у квартирі АДРЕСА_2 , але доступу приватному виконавцю до житлового приміщення не надала. При спілкуванні по встановленому у під`їзді будинку домофону, ОСОБА_1 після оголошення причини приходу приватного виконавця зв`язок розірвала і на подальші дзвінки у домофон та вхідні двері квартири жодним чином не реагувала, на спілкування не виходила.

Будь якого іншого рухомого або нерухомого майна за боржницею на даний час виявлено не було

З актового запису про шлюб № 212 від 10.08.1996 року слідує, що між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано шлюб. Інформація про розірвання вказаного шлюбу у Держаному реєстрі актів цивільного стану відсутня.

Відповідно до інформації РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області від 31.03.2021 року №31/22-1056 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2461, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2 23.10.2020 року.

Вирішуючи подання приватного виконавця суд зважає на таке.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі, якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно із ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61 Сімейного кодексу України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Отже, вищевказаний транспортний засіб, зареєстрований за ОСОБА_2 набутий під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільного процесуального законодавства. При розгляді подання приватного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки в натурі, припинення права спільної сумісної власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної сумісної власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду.

Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно. Власники, які вважають, що у зв`язку зі зверненням стягнення на майно боржника у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, порушені їх майнові права у виконавчому провадженні, у зв`язку з накладенням арешту на майно, мають право звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем надані належні і достатні докази, які свідчать про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику, чого не спростовано відповідними доказами представником боржника, а тому подання приватного виконавця підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 260, 443 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайловича про визначення частки у спільному майні боржника - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить 1/2 частина автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2461, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2 , зареєстрованого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Козачук