Номер провадження 2/754/58/21
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2021 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.,

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, дій та бездіяльності протиправними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору недійсним, дій та бездіяльності протиправними.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.10.2012 року з матеріалів цивільної справи № 2603/9837/12 йому стало відомо, що 01.08.2012 року було складено адвокатський договір між виконавцем ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про надання адвокатських послуг. На підставі вказаного договору 21.08.2012 року відповідач ОСОБА_4 , як представник ОСОБА_2 , подала до Деснянського районного суду м.Києва позовну заяву, в якій він був одним з відповідачів, про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.08.2012 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху з підстав неподання позивачем документів щодо підтвердження сплати судового збору відносно вимог про стягнення моральної шкоди та іншого. 27.08.2012 року з боку відповідача ОСОБА_3 на виконання вказаної ухвали було подано письмову заяву разом з квитанцією від 27.08.2012 року про сплату судового збору на суму 214,60 грн., платником у якій зазначено ОСОБА_2 . У період часу з 21.08.2012 року по 08.02.2013 року ОСОБА_4 підставі вищевказаного договору від 01.08.2012 року була представником інтересів ОСОБА_2 у Деснянському районному суді м.Києва та вчиняла за ОСОБА_2 певні процесуальні дії при відповідній відсутності ОСОБА_2 в судових засіданнях з 08.10.2012 року.

За наявності вказаних обставин, які підтверджуються матеріалами цивільної справи № 2603/9837/12, позивач не погоджується із законністю та дійсністю вказаного адвокатського договору; правомірністю дій з боку ОСОБА_4 в період часу з 21.08.2012 року по 08.02.2013 року щодо використання сумнівного договору та здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 у Деснянському районному суді м.Києва згідно вказаного договору; правомірністю дій ОСОБА_3 щодо подання до Деснянського районного суду м.Києва квитанцій про сплату судового збору на суму 214,60 грн. за ОСОБА_2 ; бездіяльністю ОСОБА_2 щодо невиконання ухвали Деснянського районного суду м.Києва від 22.08.2012 року у спосіб неподання відповідної заяви на виконання вимог зазначеного судового рішення.

Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що адвокатський договір від 01.08.2012 року підписано не ОСОБА_2 , оскільки зразки підписів ОСОБА_2 , що містяться у цій же справі, не збігаються або мають значні почеркознавчі розбіжності зі зразком підпису, що міститься у договорі. А тому, на думку позивача, при наявності у вказаному документі іншого підпису замість підпису ОСОБА_2 , вбачаються підстави недійсності правочину згідно положень ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки зміст договору суперечить ЦК України, тому що невідомо, хто його підписав замість ОСОБА_2 , хто в дійсності замість ОСОБА_2 домовлявся про надання адвокатських послуг, хто в дійсності поклав зобов`язання на ОСОБА_2 сплачувати адвокатські послуги; обсяг цивільної дієздатності особи, яка підписала адвокатський договір за ОСОБА_2 не визначено будь-яким документом за відсутністю останнього взагалі; дійсне волевиявлення ОСОБА_2 невідомо внаслідок відсутності його справжнього підпису в адвокатському договорі. З урахуванням наведеного, позивач не погоджується і з правомірністю дій з боку іншої сторони договору ОСОБА_4 в період з 21.08.2012 року по 08.02.2013 року щодо його використання та представництва інтересів ОСОБА_2 .

Крім того, матеріали цивільного провадження № 2603/9837/12 не містять належної довіреності або іншого документу з боку ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 про надання останньому права представляти інтереси ОСОБА_2 у зазначеному провадженні згідно з вимогами процесуального закону, зокрема, положень ст.42 ЦПК України. Відтак, не можна визнати законними дії з боку ОСОБА_3 щодо подання до Деснянського районного суду м.Києва квитанції від 27.08.2012 року про сплату судового збору в розмірі 214,60 грн. за ОСОБА_2 з метою належного виконання ухвали суду від 22.08.2012 року.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить:

-визнати адвокатський договір між виконавцем ОСОБА_4 та замовником ОСОБА_2 про надання адвокатських послуг від 01.08.2012 року - недійсним;

-визнати дії з боку ОСОБА_4 в період часу з 21.08.2012 року по 08.02.2013 року щодо використання адвокатського договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про надання адвокатських послуг від 01.08.2012 року - незаконними або протиправними;

-визнати дії з боку ОСОБА_4 в період часу з 21.08.2012 року по 08.02.2013 року щодо здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 у Деснянському районному суді м.Києва згідно адвокатського договору від 01.08.2012 року - незаконними або протиправними;

-визнати дії з боку ОСОБА_3 щодо подання до Деснянського районного суду м.Києва квитанції про сплату судового збору на суму 214,60 грн. за ОСОБА_2 - незаконними або протиправними;

-визнати бездіяльність ОСОБА_2 щодо невиконання ухвали Деснянського районного суду від 22.08.2012 року у спосіб неподання відповідної заяви на виконання вимог зазначеного судового рішення - незаконною або протиправною.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.10.2015 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

02.11.2015 року на виконання вказаної ухвали надійшла заява позивача, в якій він зазначає, що внаслідок вищевказаних дій відповідачі порушили його цивільне немайнове право та інтерес на справедливий суд щодо його майнових прав та обов`язків цивільного характеру, оскільки судовим рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 08.02.2013 року у вказаній справі з нього присуджено на користь ОСОБА_2 певна грошова сума, чим створюються умови щодо порушення його майнових прав та інтересів на кошти. Своїми позовними вимогами він намагається захистити свої особисті немайнові права та інтереси на справедливий суд з подальшим відновленням своїх майнових прав та інтересів від протиправного посягання або при застосуванні певної омани або шахрайства з боку групи осіб, а саме відповідачів, з метою відновлення становища, що існувало до порушення його прав та інтересів.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Мальченко О.В. від 05.11.2015 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

10.02.2016 року до суду надійшли заперечення проти позову відповідача ОСОБА_2 . У даних запереченнях відповідач вказує на те, що він особисто надав прав представляти його та надавати правову допомогу адвокату Алексєєвій С.А., в зв`язку з чим особисто підписав адвокатський договір від 01.08.2012 року. Цей договір відповідав його внутрішній волі, вчинений у письмовій формі та був спрямований на настання реальних наслідків. За договором адвокат представляв його в судових засіданнях та діяв виключно в його інтересах. Інша вимога про визнання його бездіяльності незаконною при виконанні ухвали Деснянського районного суду м.Києва по доплаті судового збору є безпідставною, оскільки з цього приводу Апеляційний суд м.Києва вже дав оцінку таким самим претензіям позивача до нього та зазначив в ухвалі від 25.04.2013 року, що доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , які полягають у тому, що суд першої інстанції відкрив провадження у справі з порушенням вимог ст.ст.119, 120 ЦПК України, є безпідставними і такими, що не впливають на правильність судового висновку у справі. Посилаючись на викладені обставини, відповідач ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

11.02.2016 року відповідачем ОСОБА_3 подано заперечення проти позову, в яких він просить відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що спірний договір підписаний двома сторонами особисто і що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 неодноразово підтверджували в судових засіданнях. Щодо пунктів 3, 4 позовних вимог відповідач зазначив про те, що дані питання розглядались Апеляційним судом м.Києва та суд надав правову оцінку, про що зазначено в ухвалі від 25.04.2013 року.

21.04.2016 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_4 проти позову, в яких вона зазначає про те, що адвокатський договір від 01.08.2012 року було підписано ОСОБА_2 в її присутності. За час розгляду справи № 2603/9837/12 та до набрання рішенням законної сили позивач не ставив питання про недійсність договору. Відповідач вважає, що права позивача на справедливе правосуддя не були порушені, оскільки наявність або відсутність адвокатського договору, як документу, який посвідчує право адвоката представляти ОСОБА_2 у справі № 2603/9837/12 не вплинуло на винесення рішення від 08.02.2013 року, так як сам ОСОБА_2 фактично був присутнім на судовому засіданні. Посилаючись на викладене, відповідач ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.05.2016 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до одержання висновків експерта.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Шевчука О.П. від 28.11.2016 року прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду.

28.11.2017 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_2 проти позову, аналогічні за змістом запереченням від 10.02.2016 року.

28.11.2017 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_3 проти позову, аналогічні за змістом запереченням від 11.02.2016 року.

29.11.2017 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_4 проти позову, аналогічні за змістом запереченням від 21.04.2016 року. Крім того, у даних запереченнях ОСОБА_4 зазначає про те, що жодних прав позивача укладанням даного договору не порушено, а сам позивач не вказує підстави, за якими адвокатський договір має бути визнаний недійсним.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2018 року, справа за єдиним унікальним номером 754/14795/15-ц, номер провадження 2/754/259/18, передана судді Скрипці О.І. у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 .

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.01.2018 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

05.03.2018 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_4 , аналогічні за змістом попереднім запереченням.

14.05.2018 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_2 , аналогічні за змістом попереднім запереченням.

14.05.2018 року до суду надійшов відзив (заперечення проти позову) відповідача ОСОБА_3 , аналогічний за змістом попереднім запереченням.

19.06.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на заперечення відповідача ОСОБА_4 проти позову. У даній відповіді позивач звертає увагу на те, що зміст позовних вимог у справі № 2603/9837/12 вказує на наявність конфлікту інтересів між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому подання 21.08.2012 року до суду позовної заяви батька та сина або сім`ї ОСОБА_2 є прямим порушенням ст.28 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.07.2018 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновків експерта.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 31.07.2018 року виправлено описку в ухвалі суду від 24.07.2018 року.

06.08.2018 року судом постановлено додаткову ухвалу.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.10.2018 року на виконання клопотання експерта витребувано додаткові докази.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 15.05.2019 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.09.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві та Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином. Відповідачем ОСОБА_2 під час розгляду справи неодноразово подавались заяви про розгляд справи в його відсутність.

Враховуючи обставини справи, а також те, що відповідачами неодноразово надавались письмові заперечення на позовну заяву, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оглянувши матеріали цивільної справи № 2603/9837/12, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 01.08.2012 року між адвокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено адвокатський договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_4 надавала відповідачу послуги з представництва інтересів ОСОБА_2 в суді зі всіма правами сторони по справі, в тому числі з правом укладання мирової угоди та відмови від позову, подачі позовної заяви, скарг з правом підпису, складання правових процесуальних документів, участь в судових засіданнях першої, апеляційної та касаційної інстанції.

На підставі вказаного договору ОСОБА_4 здійснювала представництво інтересів ОСОБА_2 у цивільній справі № 2603/9837/12 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 , ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 просить визнати вищевказаний адвокатський договір недійсним, вказуючи на те, що цей договір підписано не ОСОБА_2 , оскільки зразки підписів ОСОБА_2 , що містяться у цій же справі, не збігаються або мають значні почеркознавчі розбіжності зі зразком підпису, що міститься у договорі. А тому, на думку позивача, при наявності у вказаному документі іншого підпису замість підпису ОСОБА_2 , вбачаються підстави недійсності правочину згідно положень ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки зміст договору суперечить ЦК України, тому що невідомо, хто його підписав замість ОСОБА_2 , хто в дійсності замість ОСОБА_2 домовлявся про надання адвокатських послуг, хто в дійсності поклав зобов`язання на ОСОБА_2 сплачувати адвокатські послуги; обсяг цивільної дієздатності особи, яка підписала адвокатський договір за ОСОБА_2 не визначено будь-яким документом за відсутністю останнього взагалі; дійсне волевиявлення ОСОБА_2 невідомо внаслідок відсутності його справжнього підпису в адвокатському договорі.

Відповідачі проти вказаних тверджень заперечували.

Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу:

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

- правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання договору недійсним, ОСОБА_1 вказував на те, що спірний договір не підписано ОСОБА_2 .

Однак, в обґрунтування цих тверджень позивачем не надано належних та допустимих доказів, а тому відсутні підстави для задоволення його вимог. Суд враховує і те, що позивачем не спростовані і неодноразові твердження обох сторін адвокатського договору, які категорично стверджують про факт його підписання обома сторонами.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

Що ж стосується інших вимог ОСОБА_1 , то суд не вбачає можливим їх задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до позовних вимог, позивач просить:

- визнати дії з боку ОСОБА_4 в період часу з 21.08.2012 року по 08.02.2013 року щодо використання адвокатського договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про надання адвокатських послуг від 01.08.2012 року - незаконними або протиправними;

- визнати дії з боку ОСОБА_4 в період часу з 21.08.2012 року по 08.02.2013 року щодо здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 у Деснянському районному суді м.Києва згідно адвокатського договору від 01.08.2012 року - незаконними або протиправними;

- визнати дії з боку ОСОБА_3 щодо подання до Деснянського районного суду м.Києва квитанції про сплату судового збору на суму 214,60 грн. за ОСОБА_2 - незаконними або протиправними;

- визнати бездіяльність ОСОБА_2 щодо невиконання ухвали Деснянського районного суду від 22.08.2012 року у спосіб неподання відповідної заяви на виконання вимог зазначеного судового рішення - незаконною або протиправною.

Тобто фактично позивач оскаржує процесуальні та інші дії, вчинені учасниками судової справи № 2603/9837/12, у якій 26.02.2013 року постановлено судове рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25.04.2013 року.

Відповідно до ст.213 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 13 ЦПК України визначала, що особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилась очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі.

Згідно ст.335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційний суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Таким чином, дослідження у даній справі питань наявності/відсутності будь-яких процесуальних порушень у межах іншої справи, у якій наявне судове рішення, що набрало законної сили, та оцінка будь-яких дій учасників судового розгляду фактично призведе до перебирання на себе повноважень суду апеляційної чи касаційної інстанції, що є неприпустимим, виходить за межі повноважень суду першої інстанції та тягне за собою порушення принципу визначеності та остаточності судового рішення. Наведене виключає можливість задоволення цих вимог ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання договору недійсним. Інші вимоги задоволенню не підлягають через їх необґрунтованість.

Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що його позовні вимоги не підлягають задоволенню. Інші доводи позивача висновків суду не спростовують та підстав для задоволення позову не дають.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні вимог позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, дій та бездіяльності протиправними - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 15 липня 2021 року.

Суддя: