Провадження №22-ц/812/946/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/99/21 за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Медведєвої Н.А., в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову - ОСОБА_4 ) про визнання прав та обов`язків забудовника та визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання прав та обов`язків забудовника та визнання права власності в порядку спадкування.

Позивачка зазначала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відкрилась спадщина на незавершене будівництво садового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку для ведення садівництва та обслуговування садового будинку площею 0,0478 га, кадастровий номер :01:004:0077, що розташована на території Садового товариства «Мічурінець» в м. Первомайську Миколаївської області. Спадщину за законом після смерті останнього прийняв син ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_4 , яка в подальшому відмовилась від прийняття спадщини. Також спадкове майно фактично прийняла дочка померлого ОСОБА_6 , яка фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки з квітня 2000 року по день смерті спадкодавця проживала разом з ним у вказаному вище садовому будинку. За життя ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивачки, склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла позивачці.

Враховуючи наведене позивачка просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , права та обв`язки забудовника на Ѕ частину спірного садового будинку та визнати право власності на Ѕ частину земельної ділянки для ведення садівництва та обслуговування садового будинку площею 0,0478 га, кадастровий номер :01:004:0077, що розташована на території Садового товариства «Мічурінець» в м. Первомайську Миколаївської області.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що позов пред`явлено лише до одного із спадкоємців, а вирішення спору по суті зачіпає права та обов`язки іншого спадкоємця, а саме ОСОБА_4 , дружини спадкодавця, яка фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті проживала та була зареєстрована в житловому приміщенні разом із спадкодавцем.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу в якій посилалася на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після смерті спадкодавця спадщину прийняв його син ОСОБА_2 шляхом звернення до нотаріальної контори в шестимісячний строк після смерті спадкодавця та його донька ОСОБА_6 - шляхом фактичного вступу управляння спадковим майном в установлений законом строк, що підтверджується довідкою СТ «Мічурінець» про фактичне її проживання в спірному садовому будинку, а також актом розпломбування вимірювальної техніки в зв`язку із зміною власника від 04 листопада 2003 року та товарним чеком від 06 жовтня 2003 року на придбання вимірювальної техніки, а також показом свідка. В зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , її донька, позивачка ОСОБА_3 прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 07 листопада 2020 року на інше майно. Враховуючи, що в отриманні свідоцтва про спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю правовстановчого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно постановою нотаріуса від 12 жовтня 2020 року було відмовлено, позивачка з даним позовом звернулася до суду.

Також апелянт вважає, що ОСОБА_4 приймаючи участь у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача не була позбавлена можливості на судовий захист свого права, а крім того, суд не був позбавлений можливості залучити вказану особу в якості співвідповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, з матеріалів справи, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Первомайську помер ОСОБА_5 , про що 10 вересня 2003 року зроблений запис №820 (а.с. 9).

З копії спадкової справи №289/2020, заведеної після смерті ОСОБА_5 , убачається, що він проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся син ОСОБА_2 (а.с. 42).

Відповідно до витягу з будинкової книги, копія якої міститься в матеріалах вказаної спадкової справи, на момент смерті спадкодавця за адресом: АДРЕСА_2 були зареєстровані спадкодавець та його дружина ОСОБА_4 . Аналогічні данні щодо реєстрації місця проживання дружини померлого та данні про реєстрацію шлюбу містяться і в її паспорті, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.48-50).

Із заявою про відмову від спадщини ОСОБА_4 до нотаріальної контори не зверталася.

Згідно ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли щодо спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , районний суд вірно зазначив про необхідність застосування нормами ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до положень статей 548, 549, 554 ЦК України(в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, (чинної, на час існування спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК України в редакції 1963 року).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Враховуючи, що ОСОБА_4 на час смерті проживала та була зареєстрована в житловому приміщенні разом із своїм чоловіком спадкодавцем ОСОБА_5 , районний суд, дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_4 є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а тому входить до кола спадкоємців, які мають цивільно-правовий матеріальний інтерес у даній справі за позовом ОСОБА_3 , пред`явлений нею як спадкоємицею.

За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст. 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (ст. 50 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 1 ст. 51 ЦПК України).

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України).

Після спливу строків, зазначених у ч.ч. 1 та 2 цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч. 3 ст. 51 ЦПК України).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову з огляду на приписи ч. 5 ст. 12 ЦПК України є обов`язком суду першої інстанції, який виконується під час розгляду справи.

В даній справі відповідачами повинні виступати особи, які мають права або власний інтерес до складу спадщини.

Отже ОСОБА_4 , є учасником спірних спадкових правовідносин та в даному судовому спорі набуває статус відповідача.

В той же час, в позовній заяві ОСОБА_4 залучено до участі у справі як третю особу, процесуальні права якої визначені ст. 43 ЦПК України як учасника справи, які є більш обмежені порівняно з наведених вище процесуальними правами сторони, визначені положенням ст. 49 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК апеляційний суд розглядає справу лише в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У силу наданих процесуальним законом повноважень апеляційний суд позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення до участі у справи осіб, які не були залучені до участі у розгляді справи у суді першої інстанції.

Таким чином, районний суд правильно встановив характер правовідносин, які регулюються нормами спадкового права та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , які заявлені лише до одного спадкоємця ОСОБА_2 , тоді як спадщина прийнята двома спадкоємцями, в тому числі і ОСОБА_4 , в зв`язку з цим такі позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Зважаючи на викладене не можна прийняти до уваги доводи апеляційної скарги стосовно можливості ефективного захисту прав ОСОБА_4 , як учасниці справи в якості третьої особи. Також безпідставним є зазначення в апеляційній скарзі про можливість залучення в якості співвідповідача ОСОБА_4 самостійно судом, оскільки з наведених процесуальних норм слідує, що таке є можливим лише за клопотанням позивача, однак таке клопотання в матеріалах справи відсутнє.

Крім цього, із змісту позовних вимог, викладених в прохальній частині позову слідує, що позивачка ОСОБА_3 просила визнати за нею спадкові права в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після смерті якого прийняла ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого. Яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків. Хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Як вбачається із справи позивачка є онукою спадкодавця ОСОБА_5 і на час його смерті мати позивачки ОСОБА_6 була жива, що виключає можливість спадкування позивачки ОСОБА_3 після діда ОСОБА_5 .

В позовній заяві, викладені обставини фактичного прийняття спадщини ОСОБА_6 , яким є вступ у фактичне управління спадковим майном. Позивачка зазначала, що ОСОБА_6 проживала в спірному садовому будинку разом із спадкодавцем на час його смерті та вчиняла дії, які вказують на управління цим майном про що надала відповідні письмові докази, а саме довідку СТ «Мічурінець» про фактичне її проживання в спірному садовому будинку, акт розпломбування вимірювальної техніки в зв`язку із зміною власника від 04 листопада 2003 року та товарний чек від 06 жовтня 2003 року на придбання вимірювальної техніки, а також покази свідка.

Відповідно до наведених вище положень статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року) прийняттям спадщини є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулася до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення

певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про

встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору,

розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому

порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних

відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю,

постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття

спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року

тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження

з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини

шостої статті 235 ЦПК України

залишає заяву без розгляду та роз`яснює

заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на

загальних підставах.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, (чинної, на час існування спірних правовідносин), а саме в п. 113 визначені підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям із зазначенням конкретних необхідних для цього документів.

Враховуючи, що документи, на які посилається позивачка, як на підтвердження факту фактичного прийняття її матір`ю спадщини, не містяться в переліку безспірних підстав для видачі спадкового свідоцтва нотаріусом в наведеній інструкції, то таким доказом має бути рішення суду про встановлення відповідного юридичного факту прийняття спадщини. Проте, таке рішення в матеріалах справи відсутнє, і позовні вимоги про встановлення такого факту в даній справі не заявлялися.

За такого, посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 прийняла спадщину після батька ОСОБА_5 , а після її смерті спадщину прийняла позивачка, що дає їй право на спадкове майно не ґрунтуються на належних доказах у справі, а крім того, враховуючи вимоги викладені в прохальній частині позовної заяви вказані обставини не входять до предмету доказування в даній справі.

Також, в апеляційній скарзі зазначається, що права позивачки порушені, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність правовстановчих документів на спадкове майно.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою

спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому

цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в

нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про

визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа

може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Однак, відмови нотаріуса у видачі свідоцтва позивачці ні після смерті ОСОБА_5 ні після смерті ОСОБА_6 в матеріалах справи немає, і з пояснень представника позивачки слідує, що нотаріусом не видавалась така відмова позивачці.

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 12 жовтня 2020 року через відсутність правовстановчих документів на спадкове майно, яка міститься на а.с. 20, видана не на ім`я позивачки, а на ім`я відповідача ОСОБА_2 .

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, як такого, що відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, 19 липня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова