Справа № 754/3840/21
У Х В А Л А

Іменем України

08 липня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Гринчак О.І.

за участю:

секретаря судових засідань Чехун Ю.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить суд стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 22 вересня 2010 року був розірваний шлюб. У сторін у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Донька проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що з 2010 року із чоловіком подружні стосунки припинила та відповідач з того моменту відмовляється допомагати в достатньому розмірі їхній неповнолітній дочці.

Позивач вказує, що відповідач сплачує в середньому 1200 гривень на місяць на утримання дитини. Коли вона просить його збільшити суму виплат, він каже, що цього достатньо. Більше Відповідач не бере ніякої участі в утриманні дитини, в її розвитку (оплата гуртків та додаткових занять) та відпочинку. Практично всі витрати з утримання дитини лежать на позивачці, оскільки дитина проживає разом з нею та потребує піклування про її здоров`я, навчання і розвиток. Оскільки позивач вважає 1200 гривень на місяць недостатньої сумою для утримання дитини, вона змушена подати позовну заяву про стягнення аліментів в порядку ст. 181 Сімейного кодексу України.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 06 травня 2021 року.

05 травня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому відповідач вказує, що позивачем подано інший позов до цього самого суду до того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав - справа № 754/3295/21. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/3295/21 (суддя Скрипка О.І.) позов залишено без руху. Також відповідач зауважує, що позивач одночасно заявляє позов про стягнення аліментів у частці від заробітку (одна чверть) та у твердій грошовій сумі (не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), що, на думку відповідача, є взаємовиключним та регулюється різними статтями СК України (182 та 183), а також в самому позові не вказано, з якого віку мають стягуватися аліменти. Відповідач наголошує, що позивачем не надано жодного доказу, що свідчить про порушення права та наявність відповідного цивільно-правового спору, адже відповідачем добровільно, починаючи з 2010 року, сплачуються аліменти на утримання доньки в належному розмірі, не менше за визначені законодавством та не менше ніж заявлені позивачем.

Також 05 травня 2021 року відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 6 ч. 4 ст. 185 та п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦКП України у зв`язку з тим, що позивачем подано позов до Деснянського районного суду міста Києва до того ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав - справа № 754/3295/21.

Крім того, 05 травня 2021 року відповідач подав клопотання про відмову в задоволенні позову в повному обсязі та закриття провадження у справі з підстав відсутності цивільно-правового спору, обґрунтовуючи тим, що в позовній заяві позивач не надав обґрунтування своїм вимогам, не надав доказів, що відповідачем не сплачуються аліменти в заявленому позивачкою обсязі. Відповідачем добровільно, починаючи з 2010 року, сплачуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в належному розмірі, не менше за визначені законодавством України та не менше ніж заявлені в позовних вимогах ОСОБА_1 , а за деякими періодами аліменти є більшими ніж це обумовлено законодавством. На підтвердження своїх доводів відповідач надає копії чеків про добровільну щомісячну сплату аліментів (94 шт.), а також довідку про розмір заробітної плати ОСОБА_2

06 травня 2021 розгляд справи відкладено на 01 червня 2021 року.

У судовому засіданні 01 червня 2021 року встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у справі № 754/3295/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини повернуто, у зв`язку з чим підстав для задоволення клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 6 ч. 4 ст. 185 та п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦКП України немає.

У розгляді справи оголошено перерву до 04 червня 2021 року.

04 червня 2021 року до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, а саме копій чеків про сплату аліментів за березень, квітень, травень 2021 року.

04 червня 2021 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті у іншій справі.

Розгляд даної справи відкладено на 08 липня 2021 року.

У судове засідання 08 липня 2021 року учасники справи з`явилися, позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги та заперечила щодо задоволення клопотання відповідача про закриття провадження за відсутністю предмету спору. Відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та закрити провадження у справі з підстав відсутності цивільно-правового спору.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши зміст заяви про закриття провадження у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до таких висновків.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 вересня 2010 року у справі № 2-6438/2010, шлюб, зареєстрований 07.10.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ в м. Києві (а/з 1598) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 9).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 25 січня 2011 року НОМЕР_1 (а.с. 10).

Сторони - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 23.10.2007 серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

Судом встановлено, що відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання неповнолітня дитина сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 18, 19).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, починаючи з 2010 року, і станом як на час відкриття провадження у даній справі, так і на час розгляду справи, сплачував аліменти у добровільному порядку у розмірі, що становить не менше його ј заробітку, а також з дотриманням мінімального гарантованого державою розміру аліментів, встановленого частиною другою статті 182 СК України, що підтверджується копіями чеків за період з 2010 -2021 роки, а також копією довідки про заробітну плату відповідача (а.с. 39, 43-62, 85).

Позивач у судовому засіданні підтвердила факт сплати відповідачем та отримання нею аліментів на утримання неповнолітньої дочки.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/847/18 та від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц.

Стаття 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, аліменти можуть сплачуватися особою добровільно, а при невиконанні батьками обов`язку - примусово за рішенням суду.

Як зазначалося вище, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки нарахувань та виплат заробітної плати ОСОБА_2 за період з 01.10.2010 по 31.03.2021 розмір заробітної плати, нарахованої відповідачу, не перевищує розмір мінімальної заробітної плати за відповідний період.

Судом встановлено, що відповідач сплачує аліменти щомісячно, підтвердженням чого є надані ним копії чеків про перерахунок аліментів в розмірі від 1 000 грн. до 1 500 грн. на утримання доньки за період 2010-2021 років. Факт перерахування коштів не заперечується позивачем.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін.

Про факт відсутності предмета спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач у добровільну порядку сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі не меншому ј від його доходу та не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, з наведеного вбачається, що розмір сплачених відповідачем аліментів на утримання дитини є не меншим ніж розмір заявлених позивачем вимог.

Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки, не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони не потребують судового захисту.

Таким чином, оскільки сукупність усіх наведених вище фактичних обставин дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо стягнення аліментів, суд приходить до висновку про існування підстав для закриття провадження у справі за такими позовними вимогами.

При цьому, суд зауважує, що оплата гуртків та додаткових занять відносяться до додаткових витрат на дитину, мають іншу правову природу та регулюються іншими правовими нормами, зокрема, положеннями статті 185 СК України.

За таких обставин, суд вбачає підстави для задоволення клопотання про закриття провадження у справі за відсутності предмета спору.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за відсутністю предмету спору задовольнити.

Провадження у справі № 754/3840/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів закрити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 16 липня 2021 року.

Суддя О.І. Гринчак