Справа № 214/6381/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 червня 2021 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Євтушенка О.І.,
секретар судового засідання - Гливук М.І.,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням шляхом зобов`язання вчинити певні дії, -
Представники сторін:
від позивача - адвокат Кшижевська К.О.,
Передстаника позивача - адвоката Кшижевської К.О.,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 10.09.2020, в подальшому уточнивши пред`явлені вимоги, та просила суд встановити наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити в індивідуальне користування їй житлову кімнату № 7 на плані кватири площею 18,20 кв.м, житлову кімнату № 8 на плані квартири площею 7,60 кв.м.; виділити в індивідуальне користування відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату № 6 на плані квартири площею 12,80 кв.м. У спільному користуванні залишити коридор № 1 на плані кватири площею 6,0 кв.м, кухню № 4 на плані кватири площею 8,70 кв.м, санвузол № 3 на плані кватири площею 1,20 кв.м, ванну кімнату №2 на плані кватири площею 2,30 кв.м. Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 звільнити від особистих речей житлову кімнату № 7 на плані кватири площею 18,20 кв.м, житлову кімнату № 8 на плані квартири площею 7,60 кв.м. - у квартирі АДРЕСА_1 .
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що вона, ОСОБА_1 , є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією довідки МСЕК сер. МСЕ - ДНА-01. Вона має на праві власності 2/3 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де вона прописана та фактично проживає.
На сьогоднішній день, позивач фактично позбавлена можливості користуватися та володіти своєю часткою в квартирі, оскільки між нею та відповідачем ОСОБА_2 , які є співвласниками вищезазначеної квартири, існують непорозуміння, сварки, суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майном.
Відповідач вчиняє перешкоди, щоб позбавити її права користування та володіння, а в подальшому і права власності на 2/3 частки квартири, що є однією з підстав звернення з цим позовом до суду.
Так, відповідно до змісту свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 22.06.2016, виданого органом приватизації виконкому Саксаганської районної у місті ради, визначено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належала на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_4 - 1/3 частина (дідусь позивача ОСОБА_1 ); ОСОБА_2 (відповідач, дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) - 1/3 частина та ОСОБА_1 (позивач) - 1/3 частина.
В подальшому, 16 квітня 2018 року ОСОБА_4 подарував онуці ОСОБА_1 , позивачу, 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходилася у його приватній власності на момент дарування, що підтверджується Договором дарування 1/3 частки квартири, посвідченого державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори 16 квітня 2018 року, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності №120781387 від 16.04.2018 року.
Факт дарування здійснювався у присутності чоловіка відповідача по справі ОСОБА_6 , який на момент дарування 1/3 частини квартири був піклувальником ОСОБА_7 , а отже, відповідачці завчасно було відомо про наміри ОСОБА_7 розпорядитися своєю власністю.
В результаті чого їй стала належати 2/3 частини квартири, а відповідачу - ОСОБА_2 1/3 частина квартири.
Квартира АДРЕСА_1 на першому поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з трьох кімнат, житловою площею 38,6 кв.м., з яких: 1-а кімната № 6 на плані квартири, площею 12,80 кв.м.; 2-а кімната № 7 на плані квартири площею 18,20 кв.м.; 3-я кімната № 8 на плані квартири, площею 7,60 кв.м., кухні № 4 на плані квартири, площею 8,70 кв.м., коридору № 1 на плані квартири площею 6,0 кв.м., вбиральні № 3 на плані квартири площею 1,20 кв.м., ванної кімнати № 2 на плані квартири, площею 2,30 кв.м.
Загальна площа вищезазначеної квартири складає 57,20 кв. м., що відповідає змісту Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності №120781387 від 16.04.2018, та даним, зазначеним у Свідоцтві №984 на право на житло від 22.06.2016.
Після того, як вона стала власницею 2/3 частини квартири, відносини між нею та відповідачем, яка є її сестрою, стали напружені, хоча за життя ОСОБА_7 конфліктів між відповідачем та позивачем не було.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її діда ОСОБА_7 , відносини між нею та відповідачем стали зовсім неприязні, зважаючи, що на них впливав чоловік відповідачки, який почав провокувати скандали, погрожував, наполягаючи, щоб вона подарувала частину своєї частки у квартирі відповідачу, оскільки в них сім`я, а вона мешкає одна.
Відповідно до змісту довідки від 27.09.2019 ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР», що здійснює комунальне обслуговування району в якому розташована вище вказана квартира, було проведено розділення особових рахунків на квартиру, згідно плану на квартиру, а саме зазначено: наймач ОСОБА_1 : загальна площа квартири - 35,1 кв.м, житлова площа - 25,8 кв., опалювальна площа - 35,1 кв.м.; наймач 2: ОСОБА_2 : загальна площа квартири - 22,1 кв.м, житлова площа - 12,8 кв., опалювальна площа - 22,1 кв.м.
Відповідно до вказаної довідки, вона сплачує всі комунальні платежі за власним особовим рахунком, за загальну площу у квартирі 35,1 кв.м., з яких 25,8 кв.м - житлова площа квартири. Тобто фактично сплачує за кімнати: 2-а кімната № 7 на плані квартири, площею 18,20 кв.м.; 3-я кімната № 8 на плані квартири, площею 7,60 кв.м.; до того ж вона сплачує комунальні платежі за газ, світло та водовідведення за всю квартиру, у разі необхідності може надати відповідні документи до суду.
Не зважаючи на те, що вона є власницею 2/3 частини квартири та за особовим рахунком оплачує платежі за загальну площу 35,1 кв.м., вона фактично не може повноцінно користуватися жодною із кімнат квартири. Так, по всій квартирі знаходяться речі відповідача та її чоловіка, а саме: розкиданий одяг, взуття, розібрані деталі меблів, речі постійного користування тощо.
ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач народила дитину, з цього часу до речей, що розкидані по всій квартирі, додалися дитячі речі, а також речі по догляду за дитиною, дитячий візочок (коляска) тощо. При цьому, дитячий візочок (коляску) відповідач, після прогулянок з дитиною лишає у «залі» (кімнаті № 7 на плані кватири площею 18,20 кв.м), не миє колеса коляски після вулиці та не переймається тим, що це перегороджує вхід до «спальні» (кімнати № 8 на плані квартири площею 7,60 кв.м.) в якій позивач фактично мешкає, вже не кажучи про те, що це призводить до рознесення бруду по всій квартирі та не дає можливості користуватися кімнатою, як місцем відпочинку чи прийняття відвідувачів.
Не зважаючи на те, що чоловік відповідача має власне житло, про що зазначено на першій сторінці Договору дарування 1/3 частки квартири посвідченого державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори 16 квітня 2018 року, а також зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та час від часу разом із дитиною і відповідачем проживають за іншою адресою. При цьому, свої особисті речі, якими по суті відповідач не користується протягом тривалого часу, вивозити до іншого помешкання, або переносити до кімнати № 6 на плані квартири площею 12,80 кв.м., остання відмовляється.
Починаючи з жовтня 2019 року відповідач та її чоловік заходять без її дозволу до кімнати, що позначена за № 8 на плані квартири площею 7,60 кв.м., в якій вона відпочиває та зберігає особисті речі, перекладають її речі, кладуть власні речі, які заважають їй пересуватися по кімнаті, чим створюються конфліктні ситуації. В квартирі відповідач не прибирає, а нагромадження речей призводить до скупчення пилу по всій квартирі, з якою їй, як інваліду ІІ групи, важко справлялися, зважаючи, що в кімнаті знаходяться частини меблів в напіврозібраному стані, що були привезені відповідачем та її чоловіком.
Цим літом ставлення відповідача до неї стало зовсім нестерпним, відповідач всю квартиру заповнила власними речами (старим одягом, взуттям, постільною білизною, старими речами тощо) таким чином, що для її проживання та вільного пересування по квартирі взагалі не залишилося місця.
При прибутті на виклик, представники поліції повідомили їй, що вони не можуть змусити відповідача звільнити прохід у коридорі квартири, а також забрати речі з її кімнати тому, що відповідно до права власності на квартиру АДРЕСА_1 , відсутнє чітке розділення, які саме кімнати входять до 2/3 частини квартири, на які вона має право власності, а відтак відповідач має право знаходитися та залишати свої речі у всіх кімнатах по квартирі.
Після її звернень до поліції, відповідач заборонила їй ходити до «зали» (кімнати № 7 на плані квартири площею 18,20 кв.м), коли вона знаходиться вдома, не зважаючи, що ця кімната є єдиною можливістю вийти з кімнати та потрапити до кухні та вбиральні, а також скористатися холодильником, який знаходиться саме у цій кімнаті. У зв`язку із зазначеним, між ними виник конфлікт, під час якого відповідач відмовилася у добровільному порядку встановлювати порядок користуванням квартирою, який був запропонований позивачем та викладений у прохальній частині цієї позовної заяви.
У зв`язку з чим, вона повідомила відповідачу про намір звернутися до суду для встановлення порядку користування житловим приміщенням - квартирою, усунення перешкод у її користуванні.
Після чого, 24.07.2020 чоловік відповідача по справі ОСОБА_6 , перевіривши всі речі позивача, забрав з її кімнати документи на квартиру, копії документів, що підтверджують її особу, копію пенсійного посвідчення та інші особисті речі.
Відповідач, постійно провокує сварки, не бажає спілкуватися та знаходити спільну мову, хоча вони є рідними сестрами та раніше мали гарні відносини. Відповідач неодноразово наголошувала на тому, що якщо вона буде комусь скаржитися, вона вивезе з квартири побутову техніку, щоб її покарати, оскільки їй відомо, що вона, як інвалід, живе на пенсію і дозволити собі придбати будь-яку побутову техніку не може.
Додатково звертає увагу суд, що вона є інвалідом з дитинства, з трудом може пересуватися самостійно по квартирі. Для пересування їй потрібен вільний простір, а також опора звільнена від сторонніх предметів, в інакшому випадку, при пересуванні вона може отримати травму. Щоб вийти на вулицю, їй потрібно прикладати великі зусилля. Фактично вона нормально не може пересуватися по сходах, відходити від дому на великі відстані вона може тільки за допомогою третіх осіб, а саме її сусідів, що їй допомагають.
Як вбачається з плану квартири, а також з документів на право власності на нерухоме майно, кімнати 8 та 7 повністю відповідають 2/3 від житлової площі кв. АДРЕСА_1 . При встановлені запропонованого нею порядку користування квартирою, не порушуються права відповідача на її 1/3 частини квартири, тим паче, що саме за цю площу позивач сплачує комунальні платежі та має окремий особовий рахунок для цього, про що зазначено вище.
Вона не відмовляється підтримувати родинні відносини з відповідачем та її сім`єю, а також спільно користуватися житловою площею квартири, однак із-за того, що ситуація між нами на сьогодні є досить неприязною, позивач вважаю за необхідне визначати порядок користування квартирою, що допоможе в подальшому уникнути сварок між нею та відповідачкою, а також зведе нанівець намагання чоловіка відповідача посягати на її частину квартири та її власне майно.
Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року (головуючий суддя - Євтушенко О.І.) відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження в порядку загального позовного провадження.
24 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на уточнену позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що вона є власником на праві спільної сумісної власності 1/3 частини трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_4 про право власності на житло, а отже, може розпоряджатися квартирою для свого проживання та членів своєї сім`ї. Позивач порушує її права з 2018 року, встановила двері в житлову кімнату № 8 на плані квартири, площею 7,6 кв.м., а отже, доступу до зазначеної кімнати вона не має, що позбавляє її права володіння та користування на частку її квартири. До приватизації квартири, нею, за допомогою її чоловіка ОСОБА_6 , була сплачена вся заборгованість, а також в подальшому систематично оплачуються всі належні їй комунальні платежі. Її дід, перед смертю, бажав подарувати свою частку квартири позивачу та відповідачу, розділивши порівну, але тому, що її чоловік ОСОБА_6 на момент складання договору дарування 1/3 частки квартири від 18.04.2018 був піклувальником її діда, він не мав права підписувати договір дарування на її користь (члена сім`ї піклувальника), а отже, 1/3 частки квартири діду прийшлось подарувати її сестрі ОСОБА_1 . Жодного разу її чоловік ОСОБА_6 не погрожував позивачу та не наполягав на передаруванні її частини квартири відповідачу, а навпаки, підтримував відповідача та позивача після смерті їх діда. Не дивлячись на її заперечення, чоловік придбав у кредит мобільний телефон її сестрі, позивачу у справі, сплативши кредит. Враховуючи його високі моральні якості, опікунська рада визначила його опікуном за нашим хворим дідом. Дякуючи його щирості в квартирі з`явились: пральна машина, нова пічка, бойлер, нові крани, каналізаційне водовідведення, скло у вікні, лічильник газу. На її пропозицію розділити витрати на ремонт квартири порівну, позивачка відмовилась, посилаючись на відсутність коштів, враховуючи, що ми отримуємо однакову пенсію. На протязі спільного проживання з чоловіком ОСОБА_6 , вони мешкали в кімнаті гуртожитку, яку орендував останній. Однак, 21 травня 2020 року рішенням окружного адміністративного суду, справа 160/745/20 зупинено експлуатацію будівлі цього гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , до повного усунення порушень. На сьогоднішній день, вона з чоловіком вимушені проживати в орендованій квартирі. Наші візити до квартири за адресою: АДРЕСА_4 частики якої належить їй, закінчуються сварками між її сім`єю та позивачем, на боці якої виступають три сусідки, що не дає змоги їй користуватися 1/3 часткою квартири, а тим більше виховувати там дитину-немовля. За час проживання в квартирі позивач привела квартиру в антисанітарний стан. Відмовляється прибирати в ній та заважає, за допомогою трьох сусідок, прибрати в квартирі. Всі належні позивачу документи знаходяться у позивача, а отже посилання останньої на зберігання документів позивача у її чоловіка є хибними, про що свідчить надання позивачем до суду завірених належним чином копій правовстановлюючих документів. Вважає, що всі звинувачення позивача на адресу її та чоловіка є безпідставними та абсурдними. Вважає, що запропонований позивачем порядок користування квартирою є неможливий, оскільки порушить її права та свободи.
В свою чергу, 13 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив в якому вказала, що твердження відповідача зазначені у відзиві на позов не відповідають дійсності, оскільки двері кімнаті №8 завжди відкриті, при цьому у вказаній кімнаті досі знаходяться особисті речі відповідачки (її особистий одяг, предмети побуту) до яких остання має постійний доступ і перекладає їх, як вважає за необхідне, а отже доступ до них необмежений. Замок на дверях зазначеної вище кімнати використовується позивачем за необхідності переодягатися з метою відвідування лікарні, зважаючи, що це одна з трьох кімнат у квартирі, до того ж найменша, де постійно знаходиться позивач та її особисті цінні речі: документи, грошові кошти, пенсійна картка тощо. Коли позивачка знаходиться вдома, двері у вказану вище кімнату завжди відчинені. Просить врахувати, що чоловік відповідачки є сторонньою для позивачки людиною, тим паче людиною протилежної статі, який без стуку може зайти в будь-яку кімнату. Між сторонами існують неприязні відносини, причиною яких є відсутність згоди в порядку користування квартирою, що піддержується рядом звернень до поліції та постійним порушенням відповідачем прав позивача на користування квартирою, позбавляючи таким чином останню права на особистий простір. При цьому доказів протилежного відповідачем не надано. До укладення договору дарування 1/3 частки квартири дідом позивачу, відносини між сторонами були добрі, все змінилось після 2018 року, після укладення вищевказаного договору. До отримання відзиву позивачу не було відомо про наявність житлових проблем у відповідача. Разом з тим, такі обставини виникли не з вини позивача, а діючим законодавством не передбачено поліпшення власних житлових умов за рахунок права власності інших осіб.
15 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заперечення на відповідь на відзив повторно вказавши в них обставини, викладені у відзиві на уточнену позовну заяву.
Крім того, 15 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі до з`ясування обставин та отримання вірно викладеного найменування права власності у первинному свідоцтві про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 31 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті, при цьому відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.
Ухвалою суду від 31 березня 2021 року задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про виклик свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Інших заяв, клопотань від учасників процесу не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Заходи забезпечення позову / доказів, зупинення / поновлення провадження не застосовувались.
Присутня в судовому представник позивача ОСОБА_11 підтримала позовні вимоги свого довірителя та просила їх задовольнити по зазначених в заяві підставах. В подальшому в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання жодного разу не з`явилася, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином, що також підтверджується наданим останньою відзивом на уточнену позовну заяву та запереченнями. Заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду від останньої не надходило.
Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту майнових прав та інтересів позивача, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди представника позивача, на підставі наявних доказів.
Допитана судом в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що вона влітку 2020 року була випадковим свідком сварки між позивачем та відповідачем, оскілки є сусідкою останніх. Вона була змушена втрутитися в конфлікт, оскільки знайома з позивачем ОСОБА_1 , яка пояснила, що над нею морально знущаються, виселили її в маленьку кімнату. Було з`ясовано, що права ОСОБА_1 при користуванні квартирою, в якій проживає остання, порушуються відповідачем та її чоловіком, у зв`язку з чим було викликано працівників поліції, якими був зафіксований вищезазначений факт та які попередили відповідача та її чоловіка про неприпустимість такої поведінки. Вона також з`ясувала, що відповідач та її чоловік постійно утискають позивача, не дають їй можливості створити належні умови для проживання. Аналогічні сварки відбувались неодноразово. Їй відомо, що позивачу допомагають соціальні працівники.
Допитана судом в якості свідка ОСОБА_9 суду показала, що вона знайома з позивачем ОСОБА_1 , з якою є сусідкою. Минулого року вона дізналась, що квартира в якій проживає позивач належить останній та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Вона неодноразово була свідком конфліктів між позивачем та відповідачем. Одного разу чоловік відповідача намагався винести з квартири документи позивача на квартиру, вона вимушена була завадити цьому. На теперішній час квартира перебуває в антисанітарійному стані. Позивач проживає в найменшій кімнаті, хоча і володіє 2/3 частками квартири. Відповідач перешкоджає їй та іншим знайомим спілкуватися з позивачем. Догляд за позивачем здійснює соціальний працівник, а не відповідач.
Допитана судом в якості свідка ОСОБА_10 суду показала, що їй відомо, що конфлікт між позивачем та відповідачем триває з 2015 року. Покійний дід позивача зловживав алкоголем. Чоловік відповідача був визначений опікуном діда позивача та відповідача. Дід переймався перед смертю, щоб квартира, частина якої належала йому, не була продана, а його онука ОСОБА_1 не залишилась без житла. Їй також відомо, що чоловік відповідачки мав намір продати квартиру та купити приватний будинок. Позивач ОСОБА_1 на даний час проживає в найменшій кімнаті у квартирі, користуватися іншою площею в квартирі позивачу перешкоджає відповідачка та її чоловік, які також перешкоджають їй та іншим знайомим спілкуватися з позивачем.
Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне уточнені позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 належить 2/3 частки трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_4 про право власності на житло (1/3 частки квартири) від 22 червня 2016 року та договором дарування від 16 квітня 2018 року (1/3 частки квартири), посвідченим державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В., зареєстрованого в реєстрі за №410, а також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2018 (а.с.16-25).
В свою чергу, на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 належить 1/3 частки трьохкімнатної квартири, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_4 про право власності на житло від 22 червня 2016 року (а.с.16-17).
Відповідно до технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 57,20 кв.м., у тому числі житлову площу - 38,62 кв.м., складається з трьох житлових кімнат: 1-а кімната площею 12,8 кв.м., 2-а кімната площею 18,20 кв.м.; 3-я кімната 7,60 кв.м., кухня площею 8,70 кв.м.; ванна кімната 2,30 кв.м.; вбиральня (поєднана) 1,2 кв.м.; вбудована шафа 0,40 кв.м., коридор - 6,00 кв.м., що відображено на плані квартири (а.с.134).
Так, враховуючи співвідношення часток співвласників в кв. АДРЕСА_1 , необхідно визначити, що ОСОБА_1 (2/3 частки) належить: 38,13 кв.м. загальної площі квартири, з якої 25,74 кв.м. житлової площі, а ОСОБА_2 (1/3 частки) відповідно належить: 19,06 кв.м. загальної площі квартири, з якої 12,87 кв.м. житлової площі.
Також встановлено, що з 01.09.2019 проведено розподіл особових рахунків для оплати житлово-комунальних послуг відповідно до технічного паспорту на квартиру, при цьому ОСОБА_1 визначено: загальної площі квартири - 35,1 кв.м.; житлової площі - 25,8 вк.м.; опалювальної площі - 35,1 кв.м., а ОСОБА_2 визначено: загальної площі квартири - 22,1 кв.м.; житлової площі - 12,8 вк.м.; опалювальної площі - 22,1 кв.м. (а.с.25), що судом сприймається критично, враховуючи проведені розрахунки відповідно до розміру часток співвласників, визначених вище.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 мала за мету захист її права власності та забезпечення можливості належної реалізації цього права під час користування житловим приміщенням, оскільки в добровільному порядку відповідач це питання вирішити не бажає, що також підтверджується показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Перевіряючи обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку, або іншим способом.
Згідно вимог ст. 41 Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, за яким особа має право безперешкодно володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, встановлені визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Вимогами ст. 321 ЦК України встановлюється непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна, яка є в спільній частковій власності.
Засади захисту права власності передбачені у ч. 2 ст. 386 ЦК України, зокрема, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.ст. 391, 396 ЦК України власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, в тому числі і шляхом подання до суду відповідного позову.
В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Аналізом вказаних норм у взаємозв`язку суд приходить до висновку, що у випадку виникнення між співвласниками питань щодо встановлення порядку користування, володіння, утримання чи розпорядження майном, вони повинні вирішуватись за їх погодженням між собою, а у випадку виникнення спору - в судовому порядку.
З огляду на те, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 та приймаючи до уваги позицію відповідача, як співвласника, враховуючи ізольованість суміжних жилих кімнат визначених на плані квартири за АДРЕСА_5 площею 18,20 кв.м., та №8 площею 7,60 кв.м., які у сукупності є ізольованими, мають окремий вихід, та за площею разом складають 25,8 кв.м. житлової площі, що співрозмірно з житловою часткою у праві власності позивача в квартирі, яка складає 2/3 частки, а також, належність відповідачу 1/3 частки квартири, що відповідно складає 12,87 кв.м. житлової площі квартири, та є співрозмірним з площею жилої кімнати №6, яка складає 12,8 кв.м., суд виходячи з принципів справедливості та розумності, з метою дотримання справедливого балансу між їх правами на користування майном, що належить останнім на праві спільної часткової власності, приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок користування житловими приміщеннями в квартирі є найбільш доцільним, зважаючи на наявність спору між сторонами, а отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Приймаючи вищезазначене рішення, суд також вважає за доцільне залишити у спільному користуванні співвласників коридор №1, визначений на плані квартири площею 6 кв. м., кухню №4, визначену на плані квартири площею 8,70 кв. м., санвузол №3, визначений на плані квартири 1,2 кв. м., ванну кімнату №2, визначену на плані квартири площею 2,3 кв. м.
В свою чергу, за встановлених судом обставин та зазначених вище висновків про визначення порядку користування спірним майном, суд також вважає необхідним зобов`язати відповідача звільнити від особистих речей житлову кімнату № 7 , визначену на плані квартири площею 18,20 кв. м., та житлову кімнату № 8 , визначену на плані квартири площею 7,60 кв. м.
Приймаючи вищезазначені рішення, суд враховує позицію відповідача, викладену письмово, однак, вона не спростовує обставин встановлених судом на підставі наданих сторонами доказів.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ч.6 ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача та відповідача від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а отже вважає, що вони підлягають компенсуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 358, 386 ЦК України, ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядк користування житловим приміщенням та усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням шляхом зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:
- виділити в індивідуальне користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 7 , визначену на плані квартири площею 18,20 кв. м., та житлову кімнату № 8 , визначену на плані квартири площею 7,60 кв. м.;
- виділити в індивідуальне користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 6 , визначену на плані квартири площею 12,80 кв. м.;
Залишити у спільному користуванні співвласників коридор №1, визначений на плані квартири площею 6 кв. м., кухню №4, визначену на плані квартири площею 8,70 кв. м., санвузол №3, визначений на плані квартири 1,2 кв. м., ванну кімнату №2, визначену на плані квартири площею 2,3 кв. м.
Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити від особистих речей житлову кімнату № 7 , визначену на плані квартири площею 18,20 кв. м., та житлову кімнату № 8 , визначену на плані квартири площею 7,60 кв. м.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Відомості про сторін:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду складено 06.06.2021.
Суддя О.І. Євтушенко