ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 705/4319/20
Провадження № 22-ц/821/334/21
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

зацікавлена особа: Паланська сільська рада Уманського району Черкаської області

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Гупало Максимом Михайловичем на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року (винесену під головуванням судді Годік Л.С. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Паланська сільська рада Уманського району Черкаської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

в с т а н о в и в :

03 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зацікавлена особа: Паланська сільська радаУманського району Черкаської області.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Паланська сільська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у відповідностідо ч.4 ст.315 ЦПК України - відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі на підставі ч.4 ст.315 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що в порядку окремого провадження може бути встановлений лише певний факт, не пов`язаний із визнанням будь-якого права.

Проте, за висновками суду, із поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що встановлення юридичного факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, заявник пов`язує із наступною реалізацією свого права на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до того ж, прийняте у цій справі рішення може вплинути на права та обов`язки інших осіб, враховуючи, що заявниця є не єдиним спадкоємцем майна померлої.

Суд прийшов до висновку, що встановлення обставин, викладених стороною заявника у заяві, не підлягають розгляду в порядку окремого провадження у зв`язку з наявністю спору про право.

В апеляційній скарзі, поданій 06 січня 2021 року, представник ОСОБА_1 - Гупало М.М. , вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена із порушенням вимог процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невірно зроблених судом висновків, які не відповідають обставинам справи, просив суд скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року та направити справу до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції не взяв до уваги, що в даному випадку, відповідно до постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину вказано про відсутність спадкоємців, оскільки жоден зі спадкоємців не скористався своїм правом на отримання спадщини.

Виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, а саме встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, з чим і звернулась ОСОБА_1 до суду.

Також в апеляційній скарзі вказано, що судом в ухвалі не зазначено, хто є спадкоємцем у порядку передбаченому спадковим правом, який би оспорював право заявниці на прийняття спадщини після смерті матері.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, в якій просила встановитифакт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка є матір`ю заявниці, на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За життя, 07 вересня 2018 року ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого ОСОБА_1 заповідалася земельна ділянка (пай) в розмірі 3,1327 га, що знаходиться на території Максимівської сільської ради, Уманського району, Черкаської області.

ОСОБА_1 зазначила, що на час відкриття спадщини вона фактично постійно проживала зі спадкодавцем за адресою АДРЕСА_1 .

При зверненні 17 травня 2019 року до нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також відсутності доказів постійного проживання зі спадкодавцем.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для подальших дій щодо оформлення прав на спадкове майно.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - Гупала М.М. підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; установлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, убачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (ч.4 ст.315 ЦПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, така справа розглядається судами за правилами позовного провадження.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини . У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 (294) Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно(прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення права власності на нього.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте, відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд першої інстанції зазначеного до уваги не взяв, тому висновок суду є помилковим.

Суд першої інстанції не зазначив, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право ОСОБА_1 на прийняття спадщини після смерті матері заявниці.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася, спадкоємці на протязі встановленого законом строку із заявами про прийняття спадщини, до нотаріальної контори не зверталися.

Також з наявних матеріалів справи не вбачається, що проти вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем є заперечення заінтересованої особи Паланської сільської ради, яка може претендувати на визнання спадщини відумерлою.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність спору про право цивільне, не вказавши між ким існує цей спір.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, такими, що заслуговують на увагу, а ухвала суду першої інстанції, як постановлена із порушенням норм процесуального права, підлягає до скасування.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі викладеного, враховуючи фундаментальний принцип безперешкодного доступу до правосуддя, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (п. 1 ст. 6), апеляційний суд вважає, що постановлена судом першої інстанції ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381,382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Гупало Максимом Михайловичем -задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Паланська сільська рада Уманського району Черкаської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - скасувати.

Матеріали справи № 705/4319/20 за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: Паланська сільська рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - направити для продовження розгляду до Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко