Справа № 202/6157/20
Провадження № 2/202/586/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради, про передачу дитини на проживання з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про передачу дитини на проживання з батьком, відповідно до якої позивач просить передати малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батькові ОСОБА_2 для постійного проживання з ним, стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що 06 листопада 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. В шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з тим, що сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільного господарства не вели, проживали окремо, а тому рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2017 року шлюб між подружжям було розірвано.

Після припинення між позивачем та відповідачем шлюбних відносин та розірвання шлюбу у них постійно виникали розбіжності з приводу місця проживання дитини, її утримання та участі батька у вихованні і спілкуванні з сином.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.08.2019 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 21.06.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Позивач сплачує відповідачу аліменти на утримання сина, заборгованості не має.

У свою чергу, в зв`язку із невизначеністю між колишнім подружжям спору про те, з ким буде проживати дитина, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2020 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем фактичного проживання його матері - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

З часу окремого проживання сторін, ОСОБА_3 постійно створює ОСОБА_2 перешкоди у його спілкуванні з сином. Кожного разу він докладає зусиль задля того, щоб зустрітись з дитиною на декілька хвилин, можливість побачень з дитиною залежить від настрою матері.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 постійно перешкоджала батькові спілкуватися із сином, він вимушений був звернутися із позовною заявою до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, якою просив усунути йому перешкоди у спілкуванні з сином. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2019 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2020 р., зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено спосіб участі ОСОБА_2 , 1988 року народження, у вихованні сина ОСОБА_4 таким чином: чотири рази на місяць, в суботу з 16-00 до 19-00 години за погодженням батьків, без присутності матері ОСОБА_3 , в місцях і закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини за адресою: АДРЕСА_2 ; кожної середи і четверга місяця з 16-00 до 19-00 годин за погодженням батьків, без присутності матері ОСОБА_3 , в місцях і закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак не дивлячись на рішення суду, яке набрало законної сили і підлягає безумовному виконанню, ОСОБА_3 перешкоджає ОСОБА_2 вільно спілкуватися із сином, а тому позивач вимушений був постійно звертатися із письмовими заявами до Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо протиправної поведінки матері, та пред`явити виконавчий лист для виконання до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), де наразі і перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду.

04.08.2020 р. ОСОБА_2 звернувся до Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 за ознаками ч.1 ст.382 КК України (умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили) та 03.09.2020р. відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2020 року, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152 за ч.1 ст.382 КК України щодо невиконання рішення суду від 07.11.2019 року ОСОБА_3 в частині надання ОСОБА_2 спілкування з ОСОБА_4 . Наразі триває досудове розслідування по кримінальному провадженню.

Із врахуванням викладеного з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до суду із цим позовом про передачу дитини батькові.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 жовтня 2020 року, головуючим суддею у розгляді справи визначено суддю Слюсар Л.П.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2020 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та її призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

23.12.2020 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, надуманими та такими, що не підтверджуються належними доказами по справі. Вказала, що акти державних виконавців Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09.07.2020, 11.07.2020 та 15.07.2020 року не є належними доказами по справі щодо неправомірних дій відповідача, оскільки винесені державним виконавцем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Внесення 03.09.2020 року відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України, також неможливо розцінювати як доказ невиконання відповідачем Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2019 року. Будь якого статусу у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 не має, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України їй не здійснювалося, обвинувальний акт не вручався та до суду не скерований.

Звернула увагу на те, що відповідачем вживалися усі необхідні заходи, спрямовані на виконання Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2019 року. Так, відповідачем погоджено ініціативу позивача щодо перенесення встановленого рішенням суду часу побачення позивача із сином з 16 год. 00 хв. -19 год.00 хв. на 17 год.30 хв. - 20 год.30 хв., що підтверджується актом державного виконавця від 15.07.2020 року.

Також відповідачем здійснюються дії, спрямовані на узгодження перенесення встановленого рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/8013/18 часу побачення позивача з сином, що підтверджується Актом домовленості від 17.07.2020 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Крім того, відповідач завжди з`являвся на виклики державного виконавця, надає необхідні пояснення, виконує вказівки державного виконавця.

Відповідач постійно здійснює дії спрямовані на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/8013/18, у вказаний час та дати виводить малолітню дитину ОСОБА_4 для побачення з позивачем - батьком ОСОБА_2 . Навіть у разі відмови дитини залишитися проводити час з позивачем, відповідач переконує та вчиняє дії, спрямовані на проведення часу батька з дитиною.

Звернула увагу на те, що поновлення виконавчого провадження №62479894 не є доказом невиконання відповідачем рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/8013/18.

Зазначила, що звернення позивача з заявами про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо невиконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/8013/18 та поновлення виконавчого провадження №62479894 не є доказом неправомірних дій відповідача, а є відповідним способом, обраним позивачем, спрямованим начебто на відновлення його порушених прав.

Вказала, що саме позивачем вчиняються дії спрямовані на невиконання наданих йому прав рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/8013/18. Просила в позові відмовити.

05.01.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій вказав, що з обґрунтуваннями викладеними у відзиві на позовну заяву погодитись неможливо, так як до таких висновків відповідач прийшла помилково, з невірним тлумаченням норм матеріального права та процесуального законодавства, а тому такий відзив підлягає відхиленню.

Вказав, що якби мати дитини у добровільному порядку виконувала рішення суду, то це б не призвело до звернень позивача до органів виконавчої служби, правоохоронних органів та суду.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу адміністрацію Індустріального району Дніпровської міської ради замість Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шостакова Сергія Миколайовича про призначення судово-психологічної експертизи - відмовлено.

В судовому засіданні, яке відбувалося 26.02.2021 року, позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, з обґрунтувань наведених в відзиві на позовну заяву. Вказали, що відповідач жодним чином не перешкоджає позивачу спілкуватися з дитиною та не заперечує щодо спілкування з ним. Дитина сама не бажає спілкуватися з батьком.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача щодо передачі дитини для проживання з батьком. Щодо вирішення інших позовних вимог покладалася на розсуд суду.

В судове засідання, призначене на 09.07.2021 року позивач та його представник повторно не з`явилися до суду. Відповідно до заяви від 09.07.2021 року представник позивача просив суд проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Не заперечує проти прийняття рішення по справі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , дослідивши представлені письмові докази в справі, переглянувши відеозаписи, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в шлюбі, який було зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 955, що підтверджено копією повторного свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.13).

Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є позивач у справі, а матір`ю відповідач по справі, що підтверджено відповідним записом в графі « Батько » та « Мати » повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04 січня 2017 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т.1 а.с.14).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2017 року справа №202/5249/17, провадження №2/202/2429/2017 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, шлюб розірвано.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2019 року справа №202/4214/19, провадження №2/202/1841/2019 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 21 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року справа №202/5141/19, провадження №2/202/384/2020 року за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, позовні вимоги ОСОБА_12 задоволено, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем фактичного проживання його матері - ОСОБА_3 : АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2019 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.06.2020 р., справа №202/8013/18, провадження №2/202/944/2019 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено спосіб участі ОСОБА_2 , 1988 року народження, у вихованні сина ОСОБА_4 таким чином: чотири рази на місяць, в суботу з 16-00 до 19-00 години за погодженням батьків, без присутності матері ОСОБА_3 , в місцях і закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини за адресою: АДРЕСА_2 ; кожної середи і четверга місяця з 16-00 до 19-00 годин за погодженням батьків, без присутності матері ОСОБА_3 , в місцях і закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей з урахуванням стану здоров`я дитини, погодних умов і режиму дня дитини, з правом відвідування місця проживання батька дитини за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2020 року по справі 202/8013/18, провадження №2-р/202/5/20 старшому державному виконавцю Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) роз`яснено, що відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини, ОСОБА_3 є відповідальною за виконання рішення суду, в тому числі і в частині передачі дитини для побачень з батьком ОСОБА_2 .

На виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07.11.2019 року судом 02.07.2019 року видано виконавчий лист (т.1 а.с.35) та постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 від 07.07.2020 року відкрито виконавче провадження №62479894.

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 від 10.07.2020 року накладено штраф на божника ОСОБА_3 за невиконання рішення суду (т.1 а.с.38).

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 від 13.07.2020 року залучено працівників поліції до проведення виконавчих дій (т. а.с.40).

Згідно з Актом державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 від 15.07.2020 року у виконавчому провадженні №62479894, боржником ОСОБА_3 погоджено ініціативу стягувача ОСОБА_2 щодо перенесення встановленого рішенням суду часу побачення з сином з 16 год.00 хв. -19 год. 00 хв. на 17 год. 30 хв. - 20 год.30 хв. (т.1 а.с. 168)

Відповідно до Акту домовленості щодо узгодження перенесення встановленого рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/8013/18 часу побачення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 від 17.07.2020 року, складеного між сторонами виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, погоджено перенесення часу визначеного рішенням суду на 21.07.2020 року замість 18.07.2020 року (т.1 а.с.43).

Постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 від 28.07.2020 року закінчено виконавче провадження №62479894. Згідно з актами державного виконавця від 22.07.2020 року та 23.07.2020 року боржником було виконано рішення суду та надано дитину для спілкування з батьком у встановлений час. Боржником сплачено штраф та витрати на проведення виконавчих дій (т.1 а.с.44).

04.08.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Індустріального РВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 за ознаками ч.1 ст.382 КК України ( умисне не виконання рішення суду, що набрало законної сили) та 03.09.2020 року відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2020 року, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 за ч.1 ст.382 КК України щодо не виконання рішення суду від 07.11.2019 року ОСОБА_3 в частині надання ОСОБА_2 спілкування з ОСОБА_4 . Досудове розслідування триває.

Постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 від 05.08.2020 року за заявою ОСОБА_2 відновлено виконавче провадження №62479894 (т.1 а.с.46).

Постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 від 24.12.2020 року закінчено виконавче провадження №62479894, божником в повному обсязі виконано вимоги виконавчого документа, що засвідчує акт державного виконавця від 23.12.2020 року (т.1 а.с.220).

Постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 від 05.01.2021 року за заявою ОСОБА_2 відновлено виконавче провадження №62479894 (т.1 а.с.244).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1, ч.8, ч.10 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини.

Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 статті 159 Сімейного Кодексу України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до ч.4 ст.159 Сімейного Кодексу України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Як встановлено в судовому засіданні, Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2019 року визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та на виконання рішення суду постановою старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 від 07.07.2020 року відкрито виконавче провадження №62479894.

Згідно зі статтею 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Тлумачення наведеної норми права свідчить про те, що підставою для закінчення виконавчого провадження є виконання рішення боржником.

В судовому засіданні встановлено, що у виконавчому документі не вказано місце побачення стягувача з дитиною, та державним виконавцем здійснено визначення місця першого побачення за адресою місця проживання матері відповідача - ОСОБА_3 АДРЕСА_3 і при проведені виконавчих дій малолітня дитина ОСОБА_4 спала та державним виконавцем складено акт від 09.07.2020 року про невиконання рішення суду. Аналогічні обставини при здійсненні виконавчих дій, які проводились державним виконавцем Індустріального ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за результатами яких складено акт державного виконавця від 11.07.2020 року.

15.07.2020 року між сторонами виконавчого провадження було погоджено перенесення встановленого рішенням суду часу побачення позивача із сином та 17.07.2020 року здійснені узгодження щодо перенесення часу побачення та в подальшому відповідачем погоджувалися з позивачем побачення з сином. Виконавче провадження неодноразово закривалося.

Допитані в якості свідків в судовому засіданні державні виконавці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повідомили суду щодо здійснення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 62479894.

Свідок ОСОБА_5 , старший державний виконавець, повідомила про те, що при виконанні рішення суду, вона неодноразово приїздила за адресою місця проживання боржника. У виконавчому документі встановлено лише час зустрічі з дитиною та не зазначено місце, тому зверталися до суду з заявою про роз`яснення рішення суду. При першому виконанні рішення суду в липні 2020 року дитина не спілкувалася з батьком, оскільки хлопчик спав. В подальшому декілька разів дитина не хотіла йти до батька та її вмовляли. До виконання рішення залучався психолог, висновки якого містяться в матеріалах виконавчого провадження. Виконавче провадження наразі не закінчено. В липні 2020 року відповідач звернувся зі скаргою на дії державного виконавця, однак порушень в діях державного виконавця не встановлено.

Свідок ОСОБА_6 , старший державний виконавець, повідомила про те, що в липні 2020 року їй передали виконавче провадження на період відпустки ОСОБА_5 . Зазначила, що вона виїжджала за місцем проживання боржника в дні та години зазначені в виконавчому листі. Так, у першу суботу ОСОБА_3 по телефону сказала, що дитина знаходиться в бабусі, та було складено акт. Працівників поліції викликав стягувач ОСОБА_14 , тому вони були включені в акт. В подальшому за згодою сторін було складено акт щодо зміни часу зустрічі з дитиною. При зустрічі дитина не хотіла йти до батька і плакала, мати йшла до дитини, тому було складено акт про невиконання рішення суду, оскільки мати була поруч з дитиною.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено переглянутими відеоматеріалами, показами допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про не бажання малолітньої дитини спілкуватися з батьком.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що між позивачем та відповідачем існує міжособистісний конфлікт, про що підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_8 ОСОБА_9 , а також зазначено в Довідці - відповіді на Постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні №62479894 від 14.09.2020 р. наданою Індустріальному відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Комунальним закладом «Дніпропетровський центр Соціально-психологічної допомоги» Дніпровської обласної ради 03.12.2020 року №128, за результатами діагностування психоемоційного стану батьків та дитини, виявлення ставлення дитини до матері та батька. Зазначено, що в ході бесіди методом спостереження було виявлено, що між батьками існує деструктивний міжособистісний конфлікт, який перейшов у фазу ескалації (ріст напруги та ворожості, відсутність ефективних рішень), що створює труднощі при виробленні взаємоприйнятних рішень і не сприяє вирішенню проблеми. Це конфліктна ситуація, заручником якої стала дитина.

Так, свідок ОСОБА_8 , мати відповідача, розповіла про те, що сторони в шлюбі перебували не тривалий час. ОСОБА_2 вів себе грубо, нестримано, погрожував забрати дитину насильно. Були телефонні дзвінки з погрозами. В серпні 2020 року прийшовши додому вона побачила людей, які представилися державними виконавцями, вони зайшли в квартиру без масок у взутті і стали будити дитину та запитувати чи піде він гуляти з батьком. Дитина сказала, що хоче спати. Вона також виводила дитину на зустрічі з батьком. С першої хвилини зустрічі ОСОБА_2 погрожував фізичною розправою, відбувалися перепалки. 24.12.2020 року ОСОБА_2 приїхав о 16 годині на зустріч з сином, дитину вивела донька, але дитина не хотіла до нього йти. Коли вийшла вона ОСОБА_2 став погрожувати, вирвав у неї телефон і розбив його, вдарив її своєю головою в лице. Йому стороння дівчина зробила зауваження, то він став погрожувати і їй. Вона звернулася з заявою в поліцію. З ОСОБА_2 було проведено бесіду та він був притягнений до адміністративної відповідальності. Її донька повідомляла ОСОБА_2 , що дитина знаходиться в неї, однак він навмисно їздив за місцем мешкання ОСОБА_3 . Спочатку дитина йшла до батька, однак він став йому говорити про те, що він посадить маму в клітку та тюрму і забере його. Останнього разу при зустрічі хлопчик вирвалася з рук батька, покусав його та кинув машинку. ОСОБА_2 приїздив останній раз на зустріч з сином в січні 2021 року. Позивач навіть не привітав сина з днем народження.

Свідок ОСОБА_9 , знайома, в грудні 26 грудня 2020 року була свідком, як ОСОБА_3 вийшла з сином з під`їзду і на машині під`їхав ОСОБА_2 та дитина не захотіла йти до батька. Поряд стояла мати ОСОБА_3 , яку ОСОБА_2 став ображати, вдарив її головою в голову та розбив телефон. Коли вона зробила йому зауваження він став погрожувати і їй. Заяву про погрози подано до поліцій. Неодноразово була свідком конфліктних ситуацій.

А свідок ОСОБА_7 , знайома, була очевидцем, як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ділили між собою дитину та ОСОБА_3 погано характеризувала ОСОБА_2 .

В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу малолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 та за даною адресою малолітня дитина зареєстрована, що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи (т.1 а.с.181). Малолітня дитина ОСОБА_4 має постійний, добрий нагляд та всі умови для здорового та повноцінного розвитку. Мати дитини приділяє багато часу та уваги сину. Малолітній ОСОБА_4 виховується в турботі та любові з боку матері ОСОБА_3 . З матір`ю встановлений дуже тісний емоційний контакт (прив`язаність). ОСОБА_3 є домінуючою особою для дитини, символізує безпеку та захист.

Хлопчик знає батька, зустрічається та спілкується з батьком, однак як зазначено в Довідці-відповіді Комунального закладу «Дніпропетровський центр Соціально-психологічної допомоги» Дніпровської обласної ради 03.12.2020 року №128, за результатами незалежного діагностування психоемоційного стану батьків та дитини, виявлення ставлення дитини до матері та батька, принижуюче-агресивна поведінка батька ОСОБА_2 щодо матері ОСОБА_3 в присутності дитини є травмуючою подією, яка може понести за собою негативні наслідки для психологічного розвитку дитини, якщо буде продовжуватися. Рекомендовано для повноцінного психічного розвитку дитини та формування її особистості в житті дитини необхідна присутність обох батьків, але на даний час, з батьком ОСОБА_2 у дитини існують деформовані стосунки. Задля встановлення довірливих відносин, емоційного зв`язку та формування прив`язаності батькові необхідно налагодити взаємодію з матір`ю ОСОБА_3 , що сприятиме налагодженню контакту з дитиною.

Суд не приймає до уваги посилання позивача як на невиконання рішення суду проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000152 від 03.09.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України, оскільки будь-якого статусу у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 не має, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.382 КК України їй не здійснювалося, обвинувальний акт не вручався та до суду не скерований. Крім того, суд критично відноситься як до доказу неправомірних дій відповідача, поновлення виконавчого провадження, оскільки це є відповідним способом, обраним позивачем, спрямованим як він вважає, на відновлення порушених його прав.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, і, зокрема, обставину існування між сторонами вкрай неприязних стосунків, наявність між дитиною та її матір`ю тісних стосунків, що є доведеним, беззаперечним та неспростовним, у тому числі, вік малолітньої дитини, її місце проживання, права батьків такої дитини щодо неї, складні (конфліктні) відносини між батьками дитини, психологічний стан дитини, яка стає свідком конфліктиних ситуацій між її батьками, винність поведінки позивача, як батька, у таких конфліктних ситуаціях, зважаючи на положення ч.4 ст. 159 СК України, з метою забезпечення прав малолітнього сина сторін, підстав для передачі дитини для проживання з батьком дитини, немає.

Зважаючи на вік дитини, її перебування на утриманні матері, яка добросовісно виконує батьківські обов`язки, останній не зможе у повній мірі забезпечити повноцінний щоденний гармонійний розвиток такої дитини за умови передачі дитини батьку у порядку ч.4 ст. 159 СК України.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що положення ч.4 ст. 159 СК України - є санкційним для особи, яка умисно не виконує рішення, водночас, із урахуванням винної поведінки обох батьків такої дитини, вважає, що умови, які сприяли невиконанню відповідачем, як матір`ю дитини, такого рішення, мають своє виправдання - з метою захисту дитини від невиправдано - винної поведінки батька під час виконання ним рішення суду, відповідно, за такої виключної обставини відсутніми є підстави для передачі дитини батьку для проживання з ним. Крім того, суд бере до уваги, що саме позивачем з січня 2021 року не виконується рішення суду щодо зустрічі з дитиною.

При цьому суд вважає за доцільне компетентному органу держави - Службі у справах дітей як представнику органу опіки й піклування Адміністрації Індустріального району Дніпровської міської ради,вжити заходів, направлених на усунення негативного впливу ситуації конфлікту між батьками на дитину, контролю за неприпустимістю порушень прав дитини зі сторони обох батьків, а також дотримання ними принципу рівності прав та обов`язків щодо дитини.

Суд звертає увагу сторін на те, що вони, як батьки дитини, незважаючи на взаємні непорозуміння між собою, - мають вжити заходів щодо уникнення конфліктних, напружених стосунків між собою з метою досягнення співробітництва в інтересах дитини, в тому числі, знайти можливі шляхи вирішення проблем спілкування позивача із сином засобами телефонного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між ними.

Щодо заявлених позовних вимог позивача про стягнення спричиненої моральної шкоди в розмірі 20000 грн., то суд виходить з наступного.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.18 СК України способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором.

Згідно з ч.5 ст.159 СК України, особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо передачі дитини для проживання з батьком та беручи до уваги, що в діях відповідача не вбачається порушення прав позивача, саме винна поведінки батька під час виконання ним рішення суду зумовлює невиконання рішення суду, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову з огляду на те, що вони жодним чином не обґрунтовані та не доведені належними доказами в розумінні ст. 23 ЦК України.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. ст. 7, 8, 18, 141, 153, 157, 159 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 5, 7-12, 76-81,141, 258, 262- 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), третя особа Адміністрація Індустріального району Дніпровської міської ради (49081, м. Дніпро, пр. Слобожанський, буд.8), про передачу дитини на проживання з батьком- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 16.07.2021 року.

Суддя Л.П. Слюсар