13 липня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Луньової Д.Ю.
за участі секретаря судового засідання Жукової Д.Д.,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість, з урахуванням змінених позовних вимог, у сумі 14 931,04 грн, посилаючись на те, що між сторонами укладено договір № б/н від 04 листопада 2013 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг що підтверджується підписом у заяві.
Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак, в зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 06 липня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 419 087,09 грн, яка складається з: 3 911,47 грн - заборгованість за тілом кредиту; 411 075,62 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 4 100 грн пеня.
Враховуючи, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 139 496,27 грн.
16 квітня 2021 року представник позивача надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив з відповідача стягнути заборгованість на загальну суму 14 931,04 грн (3 911,47 грн заборгованість за тілом кредиту, 104 34,07 грн заборгованість за простроченими відсотками, 585,50 грн заборгованість по пені).
У прохальній частині позовної заяви позивач вказав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. До позову додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 9).
Ухвалою від 28 вересня 2020 року, справу прийнято до провадження суддею Луньовою Д.Ю., відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення сторін. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками не отримав, кореспонденція надсилалась за адресою реєстрації та адресою вказаною у позові, однак, повернулась неврученою з зазначенням причини «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с. 142-143) та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.а.с. 148-149).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи також повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті «Судова влада» (а.с. 151).
Станом на дату розгляду справи відзив від відповідача на адресу суду не надходив, клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.
З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та позиції позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк».
Як вбачається з матеріалів справи, 04 листопада 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якому останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування та кредитування, становить між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у заяві (а.с. 22). Відповідач виявив бажання оформити картку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом 10 000 грн.
До кредитного договору банк додав розрахунок заборгованості станом на 06 липня 2020 року (а.с. 12-15), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 23), витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 24-59), виписку за договором № б/н станом на 09 липня 2020 року (а.с. 16-19), довідку про видані кредитні картки (а.с. 21), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача (а.с. 20), копію паспорта ОСОБА_1 (а.с. 60).
Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 04 листопада 2013 року, станом на 06 липня 2020 року заборгованість за тілом кредиту 3 911,47 грн, залишок заборгованості за відсотками 411 075,62 грн, заборгованість по пені 4 100 грн (а.с. 12-15).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, простроченими відсотками та пені посилаючись на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Ураховуючи зазначене, позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами - розмір відсотків, строк повернення, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому банком необґрунтовано визначено суму заборгованості за процентами та пенею, так як позивачем не надано доказів того, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та їх підписав, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків.
Отже, слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками та пенею.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Суд дійшов висновку, що розрахунок в частині наявності використаних і не повернутих кредитних коштів, як такий, що не оспорений і не спростований відповідачем, є правильним і відповідає дійсності, відповідно, встановлено, що відповідач має заборгованість в сумі 3 911,47 грн. Тому вказана сума заборгованості по використаним кредитним коштам підлягає стягненню з відповідача. Позов в цій частині може бути задоволений.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України суд,
Відповідно до ст. 284 ЦПК заочне рішення може бути переглянуте судом,що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи,якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.Ю. Луньова