Постанова

Іменем України

03 березня 2021 року

м. Київ

справа № 641/2156/19-ц

провадження № 61-7447св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В. (суддя - доповідач),

учасники справи:

позивач - Харківська міська рада,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, -державний реєстратор комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Луценко Павло Геннадійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської міської ради на постанову Харківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

від 12 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року Харківська міська рада (далі -міська рада) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - державний реєстратор комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області (далі - державний реєстратор) Луценко П. Г., про скасування рішення державного реєстратора.

Позовні вимоги міської ради мотивовані тим, що ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2018 року, належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 232 кв. м, житловою площею 131,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Міська рада зазначала, що в єдиному реєстрі документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутня інформація щодо зазначеного об`єкту будівництва. В той же час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація щодо змін у зазначеному об`єкті нерухомого майна (реєстраційний номер 01), а саме: рішенням державного реєстратора Луценка П. Г. № 42458494 від 09 серпня 2018 року загальну площу 211,3 кв. м та житлову площу 117,4 кв. м змінено

на 232 кв. м та 131,1 кв. м відповідно.

На переконання позивача, вказане свідчить про проведену реконструкцію спірного об`єкту. Підставою для державної реєстрації стала довідка ТОВ «Гео-синтез» № 00137/18 від 27 липня 2018 року, однак дозвільних документів, які необхідні для державної реєстрації, надано не було, тому міська рада вважала, що право власності зареєстроване на не прийнятий до експлуатації об`єкт будівництва.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Постачальник послуг» Солоницівської селищної ради Харківської області Луценка П. Г. № 42458494 від 09 серпня 2018 року, яким змінено загальну площу з 211,3 кв. м на

232 кв. м, житлову площу з 117,4 кв. м на 131,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня

2019 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора Луценка П. Г., яким внесено зміни, а саме: змінено загальну площу з 211,3 кв. м на 232 кв. м, житлову площу з 117,4 кв. м на 131,1 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реконструкція житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відбулася після 2009 року та пакет документів, наданий державному реєстратору, не відповідав переліку документів, визначених пунктами 41, 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, тому реєстрація права власності на вказане нерухоме майно проведена із порушенням встановленої процедури.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2019 року скасовано. У задоволенні позову Харківської міської радивідмовлено.

Приймаючи постанову від 12 березня 2020 року, апеляційний суд, виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 став власником житлового будинку

10 вересня 2018 року, в той час, як оскаржуване рішення державного реєстратора прийняте 09 серпня 2018 року, коли до реєстратора міг звернутися лише попередній власник будинку. За таких обставин суд дійшов висновку, що неможливо з`ясувати, які саме права позивача порушені відповідачем і в чому полягають його винні дії.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року, Харківська міська рада просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року та залишити в силі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова

від 20 грудня 2019 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2020 року відкрито касаційне провадження в даній справі та витребувано її матеріали із районного суду.

У липні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою для касаційного оскарження постанови Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року заявник зазначає пункт 3 частини другої

статті 389 ЦПК України, вважаючи, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Вказує, що суд першої інстанції, встановивши, що реконструкція житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відбулася після 2009 року та без отримання необхідних дозвільних документів, обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Зауважує, що відповідно до сталої практики Великої Палати Верховного Суду, належним відповідачем у справах про скасування рішень та/чи запису про проведену державну реєстрацію права має бути особа, право якої зареєстровано.

Звертає увагу, що Верховним Судом не були зроблені висновки щодо належного відповідача у справах про оскарження реєстрації змін до вже зареєстрованих речових прав.

Відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо об`єкту нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 стала декларація про готовність об`єкта до експлуатації серії ХК № 19 від 30 вересня 2013 року, видавник: Інспекція ДАБК у Харківській області, та технічний паспорт від 11 березня 2013 року, видавник: КП «Харківське міське БТІ».

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № НОМЕР_1

від 27 жовтня 2016 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 .

Згідно довідки ТОВ «Гео-синтез» № 00137/18 від 27 липня 2018 року площа житлового будинку змінена, а саме загальна площа із 211,3 кв. м на 232 кв. м, а житлова площа із 117.4 кв. м на 131,1 кв. м.

09 серпня 2018 року державним реєстратором на підставі довідки

ТОВ «Гео-синтез» № 00137/18 від 27 липня 2018 року прийнято рішення № 42458494 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об`єктів нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яким змінено загальну площу цього будинку із 211,3 кв. м на 232 кв. м, а житлову площу із 117,4 кв. м на 131,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

На підставі договору купівлі-продажу № 2752 від 10 вересня 2018 року, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 232 кв. м відчужено на користь ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою та другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що реконструкція житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 проведена без отримання необхідних дозвільних документів, а реєстрація змін речового права проведена без документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, тому вважав, що наявні підстави для задоволення позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову про скасування рішення державного реєстратора, апеляційний суд виходив з того, що до державного реєстратора із заявою про вчинення оскаржуваної реєстраційної дії ОСОБА_1 об`єктивно не міг звернутися, оскільки не був власником будинку, а міг звернутися лише попередній власник будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в інтересах якого і було вчинено оскаржувану реєстраційну дію. Тому, на думку апеляційного суду,

не можливо з`ясувати, які саме права позивача порушені відповідачем ОСОБА_1 і в чому полягають його винні дії.

Колегія суддів вважає, що дійшовши правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд припустився помилки при його мотивуванні.

Так, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених

в пункті 58 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Отже ОСОБА_1 , як власник житлового будинку на час подання Харківською міською радою розглядуваного позову, є належним відповідачем та вирішення заявлених вимог впливатиме на його зареєстроване право власності.

Зазначені висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 01 липня 2020 року у справі № 755/3782/17, відповідно до яких новий власник, набуває усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, а тому є належним відповідачем за заявленими вимогами про повернення земельної ділянки, приведення її у попередній стан та знесення самочинного будівництва.

Разом з тим загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду

від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.

Звертаючись із розглядуваним позовом до суду Харківська міська рада посилалась на наявність повноважень зі здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. При цьому вважала, що міська рада, в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, не може пред`явити до забудовника законних вимог щодо приведення об`єкту самочинного будівництва (реконструкції) у попередній стан, оскільки забудовник зареєстрував речове право на об`єкт будівництва, тим самим отримав державне визнання його таким, що побудований у відповідності до встановленого державою порядку.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня

2020 року у справі № 916/2791/13 вказала, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (частина перша статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

В таких спорах органи державного архітектурно-будівельного контролю діють лише як адміністративний орган, а метою звернення з позовом є не перехід речового права на об`єкт нерухомості, а приведення будівлі у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, спрямованих на захист суспільних інтересів.

Повноваження зі здійснення контролю за технічним станом, використанням, утриманням і схоронністю об`єктів житлового фонду передбачають не лише виявлення факту правопорушення, притягнення винуватої особи до юридичної відповідальності, але також припинення цього правопорушення й усунення його негативних наслідків, зокрема на виконання владного управлінського припису.

Тобто, зазначені правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винної особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 579/968/17.

Таким чином державна реєстрація речового права та укладення договору купівлі-продажу не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє органи державного архітектурно-будівельного контролю владних повноважень щодо усунення встановлених порушень у сфері містобудівної діяльності, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень.

Ефективним способом усунення виявлених порушень для органу державного архітектурно-будівельного контролю є винесення припису щодо власника об`єкту нерухомості про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису та у разі невиконання такого припису в установлений строк, - звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

При цьому органи державного архітектурно-будівельного контролю мають довести, що здійснене будівництво є самочинним.

Крім того відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

(в редакції Закону № 340-ІХ від 05 грудня 2019 року, яка була чинна на час прийняття оскарженої постанови апеляційного суду) ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже у розглядуваній справі спосіб захисту обраний Харківською міською радою, з огляду на її повноваження зі здійснення державного архітектурного-будівельного контролю та права, які вона вважала порушеними, є неналежним, що тягне за собою відмову у позові.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).

Згідно пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За змістом статті 412 ЦПК України суд змінює судове рішення повністю або частково, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, але при викладенні мотивів такої відмови неправильно застосував норми матеріального права.

За таких обставин постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року необхідно змінити шляхом зміни її мотивувальної частини, з урахуванням висновків, викладених Верховним Судом в цій постанові.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 12 березня 2020 року змінити, шляхом зміни її мотивувальної частини з урахуванням цієї постанови Верховного Суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович