ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/78/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Лужецької О.Р.,

при секретарі Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі по тесту - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - Відповідач, ОСОБА_3 ), третя особа: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, про те що квартира АДРЕСА_1 була надана її батьку ОСОБА_3 на сім`ю з трьох осіб: дружини ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 . Однак, з 2004 року ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, чим порушує майнові права позивача.

Ухвалою суду від 17.02.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 11.09.2020 цивільну справу прийнято до свого провадження суддєю ОСОБА_8 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили суд їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що складні відносини між ним та колишнею дружиною - ОСОБА_5 перешкоджали йому користуватися квартирою. Інтересу до квартири він не втрачав, іншого житла не має, на даний час живе у знайомих.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали, судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 5389 від 14.06.1989 року, виданого Виконавчим комітетом Харківської районної Ради народних депутатів м. Києва, ОСОБА_3 на сім`ю з трьох осіб: дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 надано право на заняття службового житлового приміщення - квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 5389.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва від 23.10.2019 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, позивач послався на Акти від 2006-2008 років, які складені про те, що у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 зареєстрований, але не проживає вересня 2001 року, особистих речей у квартирі не має.

Однак, суд критично ставиться до вказаних документів, як до належного та допустимого доказу не проживання відповідача у спірній квартирі, оскільки вказані акти не підтверджують не проживання відповідача протягом останніх шести місяців перед зверненням до суду.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 (сусідка) пояснила, що ОСОБА_3 останнім часом у спірній квартирі не проживає, речей немає, не з`являвся в квартирі багато років. Останній раз бачила ОСОБА_3 під час заселення до квартири.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява № 19009/04, п. 50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v. Ukraine») заява № 30856/03, п. 41.

Виходячи з практики Європейського Суду втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Поняттям житла охоплюються не всі види житлових приміщень, але при цьому, поняттям житла охоплюються і ті житлові приміщення, у якому особа збирається проживати. Так, у рішенні у справі «Gillow v. United Kingdom» від 24.11.1986 р. Суд вказав, що заявники, які володіють але не проживають у своєму домі протягом тривалого часу, можуть вважати цей будинок своїм житлом, оскільки вони мали намір туди повернутися і в них зберігається достатній зв`язок зі своєю власністю.

Статтею 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів.

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що тимчасово не проживав у квартирі, оскільки між ним та колишньою дружиною ОСОБА_5 були конфліктні відносини. Інтересу до спірного житла не втрачав, оскільки не має іншого житла. Крім того, у спірній квартирі позивач без його відому та згоди поміняв замки на вхідних дверях, чим чинить йому перешкоди у користуванні зазначеним житлом.

В судовому засіданні позивач не заперечувала факт заміни замків на вхідних дверях у спірному жилому приміщенні, а також не підтвердила факту, що нові ключі від квартири позивач надала відповідачу.

Вказана обставина свідчить про те, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, а тому в даному випадку суд вважає, що відповідач не проживав у спірній квартирі з поважних причин, оскільки був позбавлений доступу до квартири.

При цьому, належних доказів на підтвердження факту непроживання ОСОБА_3 у спірній квартирі без поважних причин матеріали справи не містять і таких обставин під час розгляду справи ОСОБА_1 не доведено, як і обставин, що ОСОБА_3 втратив інтерес до спірного житла.

Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи ОСОБА_1 не доведено.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України звернення особи до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів є правом особи, а не обов`язком.

Окрім цього, при ухваленні рішення суд також враховує, наявність судових рішень про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, про вселення.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування житлом зі сторони позивача порушено, відповідач був відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк з поважних причин, не втрачав зв'язок із квартирою, що свідчить про його намір повернутися до вказаного житла, тому, на переконання суду не втратив право користування нею, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Р.Лужецька