Справа № 296/1550/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Могилевець В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку поділу майна,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

1.1. 21.02.2020 ОСОБА_4 звернулась до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до ОСОБА_5 , в якому з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.16-19), просила:

(1) визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53, 0 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 частки кожного з яких складають по 1/2 частині;

(2) в порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53, 0 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м.

(3) стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що з 25.01.1992 по 11.01.2014 сторони перебували у шлюбі, що за час перебування в якому вони з відповідачем придбали квартиру АДРЕСА_1 , яка оформлена на відповідача. З огляду на неможливість у добровільному порядку поділити спільно нажите майно, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

2.1. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02.03.2020 позовну заяву ОСОБА_4 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с.11-12).

2.2. 04.06.2020 позивачем усунуто недоліки шляхом подання уточненої позовної заяви (а.с.16-19).

2.3. 17.04.2020 позивач подала до Корольовського районного суду міста Житомира заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.27-31).

2.5. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 17.04.2020 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.34-36).

2.6. 27.04.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/1550/19, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні (а.с.45-46).

2.7. 04.06.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 в повному обсязі, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за час перебування в шлюбі, проте частину вартості квартири сплачено за подаровані кошти особисто відповідачу його батьками, а іншу частину сплачено за кредитні кошти. Кредитний договір був оформлений до 22.09.2010, за умовами якого відповідач мав сплачувати щомісячні платежі, які сплачувати знову ж таки допомагали батьки відповідача, оскільки позивач не мала бажання приймати участь в оплаті кредиту на житло. При цьому, з 2010 року позивач мала фактичні шлюбні стосунки з іншим чоловіком та у 2012 році народила дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим разом донькою переїхали проживати до батька дитини у м. Київ. Таким чином, фактичні шлюбні стосунки та спільний побут між сторонами завершений ще у 2010 році, спору щодо майна та квартири не виникало. Офіційно шлюб розірвано у 2014 році. У 2015 році відповідач вдруге одружився та разом з дружиною проживає у спірній квартирі, ведуть спільне господарство, спільний догляд та утримання квартири. Наголосив, що позовна заява від 03.04.2020 позивачем подана з пропуском строку звернення до суду та просив застосувати позовну давність (а.с.50-56).

2.8. 16.07.2020 від позивача надійшли письмові пояснення, у яких остання вказала, що спірна квартира придбана за кредитні кошти, кредитний договір був оформлений на відповідача. Позивач в той час працювала менеджером з продажу в компанії "Інтер", де відповідач був директором, тому щомісячні платежі по кредиту сплачували разом із сімейного бюджету. Батьки не приймали матеріальної участі у купівлі квартири. Капітальний ремонт квартири робили відразу у 2003 році після купівлі. На початку 2010 року повністю виплатили кредит за сумісно придбану квартиру. Після операції позивач змушена була їхати працювати до м. Києва, оскільки у родини не було грошей. До 2020 року, не зважаючи на те, що відповідач створив нову сім`ю, сторони перебували у нормальних відносинах. На даний час відповідач не спілкується зі своїми дітьми і з позивачем з власної ініціативи, хоче позбавити права користуватися спільною квартирою, тому у 2019 році звернувся до суду. Зазначила, що іншого житла позивач не має (а.с.17-119).

2.9. 16.07.2020 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання відповідача про виклик свідків до суду та їх допит, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.122-123).

2.10. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала просила задовольнити.

2.11. Представник відповідача просив відмовити у задоволені позову ОСОБА_4 в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві.

2.12. Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом відповідача. Кошти на квартиру (перший внесок) давали батьки, а інша частина придбана за кредитні кошти. ОСОБА_4 з 2009 по 2010 проживала окремо.

2.13. Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом відповідача з 2016 року та бачив, як у 2016 році відповідач проводив ремонтні роботи у спірній квартирі.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

3.1. 25.01.1992 Старокотельнянською сільською радою с. Стара Котельня Андрушівського району, за актовим записом № 2 зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.5).

3.2. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка - ОСОБА_9 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.22).

3.3. ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син - ОСОБА_11 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.22).

3.4. 11.01.2014 шлюб між сторонами розірвано, про що складено відповідний актовий запис №9 у свідоцтві про розірвання шлюбу, виданому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, серії НОМЕР_4 (а.с.6).

3.5. В період шлюбу 15.09.2003 між ОСОБА_5 та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" укладено кредитний договір №Z014/06-2/7790 за призначенням для придбання житла по програмі "Житло в кредит" на суму 6500 доларів США, що стверджується копією кредитного договору (а.с.100-102).

3.6. В той же день - 15.09.2003 ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В. 15.09.2003, зареєстрованим в реєстрі за № 3484 (а.с.8).

3.7. Оскільки покупцем майна є відповідач, право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_5 16.09.2003 за №2401114 (а.с.125).

3.8. Квартира АДРЕСА_1 , складається з двох кімнат, житловою площею 51,5 кв.м, загальна площа квартири 53,0 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру (а.с.103-105).

3.9. Позивач з 07.03.2007 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою 09.05.2019 Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради (а.с.4).

3.10. 18.07.2014 між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстровано шлюб, прізвище " ОСОБА_14 " змінено на " ОСОБА_15 ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.7).

3.11. ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_4 та ОСОБА_13 народилась дочка ОСОБА_6 , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.62).

3.12. У спірній квартирі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 з 2012 року не проживають, а ОСОБА_11 не проживає з 2015 року, що стверджується актами № 27, №28 від 02.03.2019, затвердженими головою правління ЖБК -1 ОСОБА_16 (а.с.59-60).

3.13. В період з 2012 по 2019 року відповідачем здійснювалась оплата комунальних послуг, наданих за адресою: АДРЕСА_3 , що стверджується копіями квитанцій та фіскальних чеків (а.с.63-71).

3.14. 14.02.2015 між відповідачем ОСОБА_5 та ОСОБА_17 зареєстровано шлюб та прізвище " ОСОБА_18 " змінено на " ОСОБА_14 ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с.99).

ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ

4.1. Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

4.2. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

4.3. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

4.4. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, згідно з положеннями статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Аналогічні положення закріплено у пунктах 1, 2 частини першої статті 57 СК України.

4.5. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено у статті 70 СК України.

4.6. Таким чином, розглядаючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання вказаного майна.

4.7. Відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власностю за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

4.8. Якщо один із подружжя вклав у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (стаття 28 КпШС України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

4.9. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

4.10. Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України.

4.11. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

5.1. Між сторонами виникли правовідносини з приводу визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя.

5.2. З матеріалів справи вбачається, з 25.01.1992 по 11.01.2014 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та 15.09.2003 на ім`я відповідача ОСОБА_5 придбано нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , з реєстрацією права власності на відповідача.

5.3. За нормами ст.22 КпШС України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, тобто на час придбання спірної квартири майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, на кого воно було оформлено. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

5.4. Так, конструкція норми статті 22 КпШС України, яка узгоджується з нормами статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 334/8276/15-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

5.5. На підтвердження належності спірної квартири саме відповідачу на праві особистої приватної власності, останнім надано ксерокопію кредитного договору від 15.09.2003, за умовами якого він отримав кредитні кошти, призначені для придбання житла по програмі "Житло в кредит" у розмірі 6500 доларі США, які зобов`язався повернути до 14.09.2010, письмові пояснення ОСОБА_7 (його матері), з яких вбачається, що вона надала ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 13 325 грн., необхідних для підписання договору купівлі-продажу спірної квартири (а.с.100,78).

5.6. Проте, відповідачем не доведено, що грошові кошти в сумі 13 325 грн. надавалися матір`ю відповідача саме для придбання квартири та, що такі кошти взагалі надавалися, оскільки належних доказів на підтвердження таких обставин відповідачем не надано, а письмові пояснення ОСОБА_7 , засвідчені секретарем Старокотелянської сільської ради від 01.06.2020, та пояснення свідків, на думку суду не можуть підтверджувати передання коштів відповідачу саме для цілей придбання квартири.

5.7. Крім того, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження одноособової сплати коштів в рахунок отриманого кредиту та участь батьків у сплаті щомісячних платежів за кредитом, оскільки кредитний договір укладено 15.09.2003 із закінчення строку дії 14.09.2010, тобто під час перебування сторін у шлюбі і їх спільного проживання, ведення господарства, виховання спільних дітей.

5.8. Крім того, під час розгляду справи відповідачем не заперечувалося, що позивач була працевлаштована у компанії «Інтер», в якій також працював і відповідач, а тому ці обставини не підлягають доказуванню, а доводи відповідача про витрати на операції дружині у 2009 році, оплату навчання дітей не свідчать про неприйняття участі позивача у спільній праці подружжя.

5.9. За таких обставин, судом встановлено, що сторони до купівлі спірного майна перебували у шлюбі майже одинадцять років, мали спільний бюджет та вели спільно господарство. Тривалість та усталеність сімейних відносин сторін до придбання ними спірного майна доводить, що спірне майно було придбано за спільні сумісні кошти подружжя, посилання відповідача на незадовільний стан здоров`я позивача не позбавляють останню права спільної сумісної власності, оскільки вона своїми діями (веденням домашнього господарства, вихованням дітей тощо) сприяла одержанню доходів та здійсненню використання зароблених чоловіком коштів в інтересах сім`ї.

5.10. Суд не приймає до уваги посилання позивача на норми ст.62 Сімейного кодексу України щодо істотного збільшення вартості майна, оскільки відповідачем не доведено у чому конкретно полягає збільшення його вартості, не визначено розмір такої вартості та у відзиві чи окремій заяві по суті відповідачем не викладено зміст вимог відповідно до положень ст.62 Сімейного кодексу України.

5.11. Щодо застосування позовної давності до спірних правовідносин

Відповідно до частини третьої статті 29 КпШС України для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 цього Кодексу у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Аналогічні за змістом положення містяться у статті 72 СК України.

5.12. Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначенні початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 495/4057/17, від 26 квітня 2018 року у справі № 466/9338/16-ц.

5.13. Враховуючи зазначені правові висновки, перебіг строку позовної давності починається з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права.

5.14. Судом встановлено, що позивач дізналась про порушення свого права у 2019 році, коли відповідач звернувся до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням (справа № 296/2899/19).

5.15. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте подружжям під час шлюбу, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу майна подружжя, є підстави для визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53.0 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м.

VI . РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем у розмірі 991 грн. 50 коп.

Керуючись статтями 76-80, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_4 , задовольнити.

2. Визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53.0 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

3. В порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53.0 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м.

4. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 991 (дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_2 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_4

РНОКПП НОМЕР_7

Відповідач:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2

РНОКПП НОМЕР_8

Повний текст рішення складено 26.02.2021.

Cуддя О. С. Рожкова