Справа 556/1873/18
Номер провадження 2/556/115/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2021 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Находа А.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Волощука П.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володимирець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення сервітуту на право користування земельною ділянкою, і вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 22.11.2018 року.

Ухвалою суду від 06.12.2018 за вказаною заявою було відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

28.12.2018 надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

15.01.2019 надійшло клопотання ОСОБА_1 про приєднання доказів до матеріалів справи.

24.01.2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Поровського В.А.

25.01.2019 від представника позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним Волощука П.С. надійшла заява про виклик свідків.

25.01.2019 заяву про відвід головуючого судді, подану ОСОБА_1 , визнано необґрунтованою, передано для розгляду по суті в порядку ст.40 ЦПК України, та зупинено провадження у справі.

29.01.2019 відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді, у зв`язку з чим 30.01.2019 відновлено провадження у справі.

20.02.2019 позивач ОСОБА_1 подала письмове клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

18.03.2019 представник ОСОБА_2 адвокат Волощук П.С. подав письмові клопотання про витребування доказів та щодо розгляду питання призначення судової земельно-технічної експертизи.

14.05.2019 позивач ОСОБА_1 надала клопотання про виклик свідків та заяву про врегулювання спору за участю судді.

14.05.2019 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою було прийнято та відкладено підготовче судове засідання.

30.05.2019 відповідач за зустрічним/позивач за первісним ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву ОСОБА_2 в якому просила залишити його без задоволення.

Ухвалою від 09.09.2019 по справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження на час проведення експертизи.

27.02.2020 року справу передано для розгляду під головуванням судді Іванків О.В.

21.09.2020 провадження в справі поновлено.

08.04.2021 представник відповідача адвокат Волощук П.С. подав заяву щодо розподілу судових витрат.

08.04.2021 представник позивача адвокат Наход А.В. подав письмові клопотання про виклик свідків та судового експерта для надання пояснень.

08.04.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнила заявлені нею вимоги, просила встановити за ОСОБА_1 , право користування чужою земельною ділянкою (земельного сервітуту) безоплатно, безстроково для проходу та проїзду на транспортному засобі на земельній ділянці ОСОБА_2 з кадастровим номером 562088890:01:001:453, з площею сервітуту 108.5 кв.м. згідно схеми розташування сервітуту, а саме шириною 3 м.70 см., довша сторона якого становить 27 м.89 см., коротша сторона якого становить 23 м. 91 см., довша сторона якого бере свій початок з точки, яка розташована на відстані 15 м. 82 см. від точки 5 в бік точки 6 на кадастровому плані з додатку до Витягу з ДЗК про земельну ділянку з кадастровим номером 562088890:01:001:453 та закінчується в точці на земельній ділянці з кадастровим номером 562088890:01:001:453, яка утворена внаслідок проведення перпендикулярної лінії довжиною 3 м. 93 см. з відрізку між точками 9 і 8, де перпендикулярна лінія бере свій початок на відстані 5 м. 20 см. від точки 9 в бік точки 8, коротша сторона межі сервітутного користування бере свій початок з точки 6, на кадастровому плані з додатку до Витягу з ДЗК про земельну ділянку з кадастровим номером 562088890:01:001:453 та закінчується в точці на земельній ділянці з кадастровим номером 562088890:01:001:453, що знаходиться на відстані 93 см. від межі ділянки з кадастровим номер 562088890:01:001:453 на відстані 9 м. 20 см. від точки 8 в бік точки 9 на межі земельної ділянки з кадастровим номером 562088890:01:001:453 (згідно схеми розташування сервітуту з конфігурацією та метричними даними земельного сервітуту).

Встановити за ОСОБА_1 , право користування чужою земельною ділянкою з кадастровим номером 562088890:01:001:453 (земельного сервітуту) безоплатно, безстроково для проходу_до джерела водопостачання власної садиби, з метою проведення, за потреби, ремонтно- налагоджувальних робіт вузла управління джерела водопостачання (колодязя приєднання) та водопроводу до власної садиби та користування таким джерелам водопостачання (протяжністю від початку ділянки ОСОБА_2 зі сторони садиби ОСОБА_1 до джерела водопостачання (колодязя приєднання) шириною не менше ніж один метр в обидві сторони від осі водопроводу та в радіусі 3 метри навколо колодязя приєднання у формі кругового сегмента, хорда (січна лінія) якого пролягатиме по фундаменту споруди ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали власні позовні вимоги та заперечили проти зустрічного позову ОСОБА_2 в межах позову та відзиву на зустрічний позов.

ОСОБА_4 пояснила, що раніше її господарство та господарство ОСОБА_5 становили єдине ціле, потім були розділені на два господарства між її батьком та братом (батьком ОСОБА_5 ). Позивач користується проїздом до власного будинку через подвір`я ОСОБА_5 , а також приєдналась до мережі водопостачання з дозволу брата, проїзд та доступ до води є життєво важливими для неї, тому для захисту своїх прав вона просить встановити відповідний сервітут. В той же час, встановлення сервітуту не вплине негативно на користування земельною ділянкою відповідачем. Просила задовольнити її похов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник первісний позов не визнали, підтримали зустрічний позов з викладених у ньому мотивів.

ОСОБА_2 пояснила, що після розподілу господарства між її дідом та батьком, ОСОБА_4 здійснює заїзд до власного господарства через подвір`я ОСОБА_5 , що створює значні труднощі - шум, бруд та ін. В той же час, до господарства ОСОБА_1 можливо заїхати з іншої сторони, не проїжджаючи через подвір`я ОСОБА_5 , однак позивач цього робити не хоче. На ділянці, яка належить ОСОБА_5 , ОСОБА_4 самовільно спорудила паркан. Крім того, ОСОБА_4 приєдналась до мережі централізованого водопостачання через колодязь в господарстві ОСОБА_5 , і це також створює істотні труднощі, оскільки коли водою користується ОСОБА_4 , у ОСОБА_5 напір води падає і є недостатнім для господарства. Незважаючи на можливість приєднатись до загальної мережі самостійно, позивач від цього ухиляється. Будь-які спроби вирішити конфлікт добровільно, виявились марними. Просила відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити її зустрічний позов.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, показання свідків, висновок експертизи та пояснення експерта, суд прийшов до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем двох земельних ділянок в АДРЕСА_1 , в т.ч. земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,46 га.

Відповідач ОСОБА_2 є власником двох земельних ділянок - земельної ділянки кадастровий номер 562088890:01:001:453, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,48 га; та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0452, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по АДРЕСА_2 загадьною площею 0.25 га.

Сторони в своїх поясненнях визнали ту обставину, що позивач ОСОБА_6 здійснює заїзд до власного господарства по земельній ділянці ОСОБА_2 .

В обґрунтування власних позовних вимог ОСОБА_1 посилається на норми ст.ст.98-100 Земельного Кодексу, ст.ст.401, 402 ЦК України, якими встановлено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Сервітут повинен здійснюватись у спосіб, наймеш обтяжливий для власника земельних ділянок. Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм);

в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування;

в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту;

в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу;

в-4) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій;

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Аналіз вказаних норм закону в сукупності з іншими положеннями цивільного та земельного законодавства, яке регулює порядок користування суміжними земельними ділянками, право користування чужим майном, а також правила добросусідства, на думку суду засвідчує, що встановлення сервітуту може мати місце в тих випадках, коли користування майном в інший спосіб, тобто без сервітуту, є неможливим. В той же час, правові підстави для обтяження сервітутом чужої земельної ділянки відсутні у разі, якщо встановлена можливість користування майном позивача яким-небудь іншим способом.

Подібну позицію неодноразово висловлював в своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема, в постанові від 17.01.2019 року у справі №607/12777/17, ВС в складі Другої палати КЦС вказав, що «обов`язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Тобто, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що обслуговування та користування будинковолодінням є неможливим без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки». Аналогічні правові висновки містяться також в постановах від 17 вересня 2018 року у справі № 127/1417/16-ц, від 17 вересня 2018 року у справі № 686/3104/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 379/794/16-ц.

В ході судового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 судом встановлено, що прохід, проїзд, прогін худоби до господарства позивача, а також приєднання її до централізованої мережі водопостачання с.Собіщиці є можливим і в інший спосіб, без використання частини земельної ділянки ОСОБА_2 . Наведена обставина підтверджується як письмовими доказами та показаннями свідків, так і висновком експертизи.

Зокрема, твердження ОСОБА_1 про те, що інший прохід (проїзд) до її земельної ділянки обмежений природніми та штучними перешкодами з боку інших землекористувачів, повністю спростовується письмовими доказами, оскільки з наданих сторонами картографічних матеріалів (схем розташування земельних ділянок, викопіювань, в т.ч. з Генерального плану с.Собіщиці, топографічних та ситуаційних планів та ін.) вбачається, що земельна ділянка позивача для будівництва та обслуговування житлового будинку межує із землями загального користування, в т.ч. проїздом, а також з іншою земельною ділянкою самої ОСОБА_6 .

Показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підтвердили поза розумним сумнівом тієї обставини, що існуючий заїзд до господарства ОСОБА_4 через ділянку ОСОБА_5 є єдиним можливим шляхом. Зокрема, вказані свідки пояснили, що існуючий заїзд до будинку ОСОБА_4 існує давно, тобто протягом тривалого часу.

Такі показання, на думку суду, не свідчать, і не можуть свідчити про наявність чи відсутність інших можливостей для облаштування проїзду до господарства позивача, а лише підтверджують обставини, які сторони не заперечують. При цьому, і сама позивач у власних поясненнях підтвердила, що проїзд через ділянку ОСОБА_5 є більш зручним для неї, і облаштовувати інший заїзд вона не бажає.

Твердження позивача про те, що вона користується існуючим шляхом, тому просить встановити саме такий сервітут у відповідності до вимог чинного законодавства, не підтверджуються доказами, оскільки серед досліджених судом доказів жоден не містить відомостей про те, що через земельну ділянку ОСОБА_5 проходить (чи проходив) шлях, тобто дорога, вулиця, провулок, проїзд, прохід і т.ін. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 самовільно, без згоди ОСОБА_5 як власника земельної ділянки, здійснює проїзд через ділянку відповідача, і такий заїзд не можна вважати існуючим шляхом.

Аналогічно, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів, що для належного користування джерелом водопостачання, яке проходить до її господарства через земельну ділянку ОСОБА_2 , позивачу необхідний доступ до вузла управління (колодязя приєднання), який розташований на цій ділянці.

Так, свої позовні вимоги про встановлення сервітуту в цій частині позивач обґрунтовує на можливих в майбутньому порушеннях її права, через відмову відповідача допустити ОСОБА_4 до колодязя приєднання для ремонту в разі поломки.

З цього приводу суд констатує, що звернення до суду з позовом передбачає захист порушеного, не визнаного або оспорюваного права, як це встановлено ст.15 Цивільного Кодексу України, ст.4 ЦПК України, а не захист права особи від можливих порушень в майбутньому. При цьому, позивач не надала жодного доказу, що ОСОБА_5 коли-небудь обмежувала подачу води, перешкоджала їй в ремонті мережі водопостачання, не допускала до обстеження чи ремонту колодязя приєднання чи водопровідних труб.

Суд також констатує, що за необхідності здійснення певного виду ремонтних робіт, може бути встановлений тимчасовий сервітут на час їх виконання, за умови, що виконання таких робіт потребуватиме встановлення такого сервітуту.

При цьому суд також приймає до увагу ту обставину, що ОСОБА_1 може користуватись системою водопостачання автономно, без використання в будь-якій спосіб ділянки ОСОБА_5 , оскільки існує технічна можливість самостійного приєднання її господарства до центральної мережі водопостачання с.Собіщиці, що підтверджується письмовими доказами - листом виконавчого комітету Собіщицької сільської ради №02-27/775 від 26.12.2018 року, а також показаннями свідка ОСОБА_9 та іншими доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо необхідності встановлення сервітуту фактично зводяться до забезпечення їй певного рівня комфорту в користуванні майном, а реальної необхідності, підкріпленої доказами неможливості користування майном, для встановлення сервітуту позивачем не наведено.

Разом з тим, з висновку експерта №191212/3/С від 07.12.2020 року вбачається, що потреба у встановленні сервітутів, про які просить позивач, в даному випадку відсутня, оскільки земельна ділянка ОСОБА_1 межує із землями загального користування (проїздом), а також існує технічна можливість підходу (підключення) садиби ОСОБА_1 до централізованої мережі водопостачання, минуючи земельну ділянку ОСОБА_2 . В той же час, технічна можливість облаштування сервітутів для ОСОБА_1 відсутня.

Вказаний висновок судовий експерт ОСОБА_10 підтвердив під час його допиту в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_4 не довела обґрунтованості власних позовних вимог, зокрема щодо необхідності встановлення сервітутів, у зв`язку з чим підстави для задоволення первісного позову відсутні.

З приводу зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 судом встановлено наступне.

В судовому засіданні сторони підтвердили наявність на земельній ділянці ОСОБА_2 паркана, спорудженого ОСОБА_1 , крім того, наявність цього паркана підтверджується фотографіями суміжних земельних ділянок, додатками до висновку експерта.

Як вбачається з ч.1, 2 ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно ч. 1, 2 ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині знесення паркана, розміщеного на її земельній ділянці, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В той же час, позивач не обгрунтувала, чому використання ОСОБА_1 джерела водопостачання, доступ до якого здійснюється через ділянку ОСОБА_5 , порушує її права саме як власника земельної ділянки і в чому полягають ті перешкоди в користуванні земельною ділянкою, які ОСОБА_5 просить суд усунути. З урахуванням викладеного, підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині суд не вбачає.

Доводи ОСОБА_5 про те, що використання ОСОБА_1 води у власному господарстві створює труднощі для водопостачання водою господарства ОСОБА_5 (зменшується напір або постачання води припиняється повністю) виходить за межі даного спору, що не перешкоджає ОСОБА_5 звернутись за захистом свого порушеного права у встановленому законом порядку.

З приводу відшкодування судових витрат судом встановлено наступне.

У відповідності до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати на залучення експертів.

Як вбачається зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи надані ОСОБА_2 письмові докази, які підтверджують понесені нею судові витрати на сплату судового збору в сумі 704,8 грн та на оплату експертизи в сумі 4500 грн, суд приходить до висновку, що вказані витрати підлягають частковому відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1 , з якої слід стягнути в користь ОСОБА_2 3204,8 грн.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,25 га, кадастровий номер ділянки :01:001:0452, для чого знести паркан, розташований на вказаній земельній ділянці з прибиранням будівельних матеріалів, які залишаться після знесення паркану, за рахунок ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , понесені позивачем за зустрічним позовом та документально підтверджені судові витрати в розмірі 3204 ( три тисячі двісті чотири) грн. 80 коп.

Повний текст рішення буде проголошено 05 липня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Головуюча:

Повний текст рішення проголошено 05 липня 2021 року о 16 год 45 хв.

Учасники провадження:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканка АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка АДРЕСА_4