Справа № 347/1265/20
Провадження № 2/347/39/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

Головуючої судді - Крилюк М.І.,

з секретарем: Лазорик Л.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Косів справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Косівської райдержадміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Косівської райдержадміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення мотивуючи свої вимоги тим, що їй, ОСОБА_1 , на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. від 26.03.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №621 та реєстрації права власності на нерухоме майно належить на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Після отримання в дар вищезазначеного житлового будинку на прохання ОСОБА_2 вона надала згоду на тимчасове проживання останньої із сім`єю в цьому житловому будинку до осені 2018 року. Незважаючи на те, що дозволений нею термін тимчасового проживання ОСОБА_2 давно уже закінчився, проте у добровільному порядку висилитись із вказаного житлового будинку та звільнити його на її неодноразові прохання, вона не реагує, чим чинить їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження цим нерухомим майном, не допускаючи її до нього. Підтвердженням цьому та незаконності використання ОСОБА_2 вказаного житлового будинку, який надано було нею їй для тимчасового проживання може служити, як акт виїзного засідання постійної депутатської комісії з питань житлово- побутового господарства Косівської міської ради від 19 липня 2019 року, затверджений міським головою, так і відповідь начальника Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області на її з цього приводу скаргу - ОСОБА_6 за №108/53/2019.

В подальшому без її відома і згоди в цей житловий будинок, про який йде мова, поселилась і дочка відповідачки - ОСОБА_4 з своєю малолітньою дитиною, самоправно зайнявши частину житла для проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю.

На даний час, наскільки їй відомо, в її житловому будинку проживають відповідачка - ОСОБА_2 , її чоловік - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з своєю малолітньою дитиною ОСОБА_8 - хоч зареєстровані вони і мають право на проживання в будинку, що по АДРЕСА_2 .

Так, як вона відповідачці з її чоловіком надавала дозвіл на тимчасове проживанні в зазначеному житловому будинку лише до осені 2018 року і в добровільному порядку після закінчення даного строку вона з будинку з ОСОБА_3 не виселилась і не звільнила його, то з того часу, для цих відповідачів перестали існувати й правові підстави користування цим житловим приміщенням.

ОСОБА_1 вважає, що з осені 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а в послідуючому і ОСОБА_4 з малолітньою дочкою, самоправно зайняли її житловий будинок, володіють ним незаконно, і вона, як його власник, має право вимагати від них усунення перешкод в користуванні цим майном шляхом їх виселення без надання іншого житла. Просить позов задоволити.

Позивачка ОСОБА_1 в призначені судом судові засідання не з`являлась, 18.09.2020 року подала суду письмову заяву (а.с.48) про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка в справі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась , подала суду заяву про розгляд справи без її участі. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник третьої особи на стороні відповідача, головний спеціаліст сектору з питань усиновлення, опіки, піклування та сімейних форм виховання дітей, служби у справах дітей Косівської РДА - Терьохіна Т.П. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, хоч про час та місце розгляду справи були повідомленими належним чином. Причина неявки суду невідома.

Суд вивчивши матеріали справи вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення виходячи із наступних підстав:

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1 і 5 статті 81 ЦПК України).

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено в судовому засіданні позивачці в справі ОСОБА_1 , на підставі договору дарування (а.с.4-5) посвідченого приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. від 26.03.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №621 та реєстрації права власності на нерухоме майно належить на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Факт належності позивачці, ОСОБА_1 , на праві власності будинковолодіння, що в АДРЕСА_1 підтверджено інформацією з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, (а.с.6-7).

В підтвердження заявлених позовних вимог позивачкою в справі долучено до матеріалів справи акт комісії Косівської міської ради від 19.07.2019 року (а.с.9) з якого вбачається, що на момент обстеження на подвір`ї перебувала гр. ОСОБА_2 , зі слів якої в даному будинку проживає без реєстрації сім`я ОСОБА_2 за договором найму, укладеним між нею та гр. ОСОБА_1 однак сам договір комісії не надано. Комісія рекомендує вирішити спір про усунення перешкод у користуванні майном у судовому порядку. Також долучено відповідь за №108/53/2019 начальника Косівського ВП ГУНП в Івано-Франківській області на її скаргу.

В заперечення позовних вимог ОСОБА_1 відповідачкою ОСОБА_2 подано письмовий відзив на позовну заяву, за вимогами якого остання заперечує позовні вимоги та просить в позові відмовити посилаючись на те, що вона із сім`єю у спірній квартирі проживала зі згоди попереднього власника житла - ОСОБА_10 , за домовленістю із яким мали сплачувати усі комунальні послуги за дану квартиру, а натомість користуватися даним помешканням, на підтвердження чого уклали договір найму. Таким чином вона є наймачем вказаного у позовній заяві житлового приміщення. Зазначає, що договір дарування приміщення укладений між ОСОБА_10 та позивачкою є удаваним правочином, оскільки продавець мала виселитись з даного житла та звільнити квартиру від речей з моменту підписання договору Дарування, однак продовжує проживати і надалі у даному помешканні. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_8 переїхали жити у даний будинок задовго до підписання договору дарування про що позивачці було відомо. Посилання позивачки про наявність у відповідачів іншого житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 не відповідає дійсності так як у зазначеному приміщенні вже проживає його власник (брат відповідача) із сім`єю, та площа приміщення не дозволяє ще комусь туди заселятися. Фактично на даний час ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , із малолітньою ОСОБА_8 не мають іншого житлового приміщення куди б могли переїхати проживати.

Відповідач проживає у будинку АДРЕСА_1 із 2007 року по даний час, увесь цей час доглядає за ним, по необхідності робить капітальні та поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, з часу заїзду ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із неповнолітньою дочкою ОСОБА_8 ці обов`язки вони розділяють між собою.

Суд звертає увагу, що відповідно до висновку №2/1-21 від 18.01.2021 року комісії з питань захисту прав дітей відповідно до акту постійної комісії Косівської міської ради з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства від 14.12.2020 року на виїзному засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та її неповнолітня дочка ОСОБА_8 , 2014 р.н. зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 , але фактично проживають по АДРЕСА_1 . В спірному будинку з моменту народження мешкає малолітня дитина а тому, перед укладанням договору купівлі-продажу будинку, обов`язкове отримана дозволу органу опіки та піклування на відчуження даного майна. Такого дозволу органом опіки та піклування не надавалося, чим було порушено житлові права малолітньої дитини. Неотримання такого дозволу призвело до того, що будинок, право користування яким має малолітня дитина був відчужений у спосіб, що не передбачений законом. На засіданні комісії ОСОБА_2 - бабусею малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заначено, що в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 проживає ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з сім`єю: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - донька.

Окрім того звертають увагу суду на той факт, що в провадженні Косівського районного суду знаходиться справа №347/1718/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про визнання припиненим договору позики, визнання договорів купівлі-продажу удаваними та визнання права власності.

Комісія вважає за недоцільне надання дозволу про виселення з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 малолітньої дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд звертає увагу, що із долученої до матеріалів справи, копії позовної заяви в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 про визнання припиненим договору позики, визнання договорів купівлі-продажу удаваними та визнання права власності, долучено оспорюваний ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку від 11.03.2016 року. Із змісту вказаного оспорюваного відповідачкою ОСОБА_2 договору купівлі продажу житлового будинку вбачається, що ОСОБА_2 продала ОСОБА_10 житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Документом, що підтверджує право власності продавця ( ОСОБА_2 , відповідачки в цій справі) на зазначений житловий будинок є свідоцтво про право власності, що видане виконавчим комітетом Косівської міської ради 31.05.2007 року на підставі рішення цієї ж ради від 30.05.2007 року. Житловий будинок зареєстрований в Коломийському МБТІ від 12.06.2007 року за реєстраційним номером 19049593 в реєстровій книзі № 24, номер запису 26440.

Підставою укладення, відповідачкою в цій справі ОСОБА_2 , договору купівлі продажу житлового будинку від 11.03.2016 року, стали боргові зобов"язання останньої перед покупцем за цим договором - ОСОБА_10 , на пропозицію якого ОСОБА_2 була змушена укласти такий договір, як гарантію виконання нею боргових зобов"язань, оскільки на той час вона не мала змоги повернути борг. Натомість ОСОБА_19 без її відома, та скориставшись складним матеріальним становищем ОСОБА_17 , уклав договір дарування цього ж житлового будинку, в користь позивачки ОСОБА_1 . Разом із тим на час укладення договору купівлі-продажу від 11.03.2016 року від імені ОСОБА_17 в цьому житловому будинку проживала її сім"я в тому числі, і з народження проживала малолітня ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає і на даний час. Наміру відчужувати спірний житловий будинок ОСОБА_2 взагалі не мала так як проживала разом із сім"єю в цьому будинку де і продовжує проживати по даний час.

Так, позивачка в цій справі, ОСОБА_1 набула право власності на вказаний, спірний житловий будинок на підставі договору дарування житлового будинку від 26.03.2018 року. Вказаний договір дарування ОСОБА_2 також оскаржено та остаточного рішення судом не прийнято.

Таким чином судом встановлено, що відповідачка в цій справі ОСОБА_2 являлась власником спірного будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , проживала в ньому разом із сім`єю де і продовжує проживати на даний час.

Як зазначено у висновку №2/1-21 від 18.01.2021 року комісії з питань захисту прав дітей, на виїзному засіданні встановлено, що в спірному будинку з моменту народження мешкає малолітня дитина - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 , а тому, перед укладанням договору купівлі-продажу будинку, який був укладений 11.03.2016 року була необхідність в обов`язковому отриманні дозволу органу опіки та піклування на відчуження даного майна. Такого дозволу органом опіки та піклування не надавалося, чим було порушено житлові права малолітньої дитини.

Наразі суд вважає передчасними вимоги позивачки ОСОБА_1 в частині виселення відповідачів із спірного будинковолодіння, оскільки судом не прийнято остаточного рішення в справі за позовом ОСОБА_2 про оскарження нею договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.03.2016 року та договору дарування цього ж житлового будинку від 26.03.2018 року, який раніше належав їй на праві власності.

Разом із тим суд також звертає увагу, що іншого житлового приміщення в відповідачів на даний час немає.

Вимогами ст 109 ЖК УРСР закріплено правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме статті 2 ЦПК України, згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною другою ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як встановлено в судовому засіданні житловий будинок, що в АДРЕСА_1 , є житлом сім`ї відповідачів в цій справі, яке використовується як постійне їх фактичне місце проживання, тому виселення останніх разом із малолітньою дитино, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 суд на даний час вважає неможливим.

Так, ст.47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

При виселенні в судовому порядку з житлового приміщення, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Таким чином за вищенаведених підстав суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст.109, 156 Житлового Кодексу України, ст. ст.319, 383, 386, 391 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Косівської райдержадміністрації про усунення перешкод у здійсненні права користування житловим будинком шляхом виселення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І.Крилюк