Справа № 523/7236/21
Провадження №2/523/3518/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

20.04.2021 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 149106,35 грн. та судових витрат в розмірі 1491,07 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем позивачем 20.11.2007 року було придбано земельну ділянку площею 0,12 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яку того ж дня ним передано в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» згідно Іпотечного договору, правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект». Для придбання вказанної земельної ділянки було укладено Договір про надання споживчого кредиту від №0 від 20.11.2007 року з АКІБ «УкрСиббанк». Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 11.06.2009р. по справі №2-3035/09 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що зроблений відповідний запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Першого Суворовського відділу РАЦС Одеського міського управління юстиції 21 жовтня 2009 року №462. 05 жовтня 2010 року Суворовським районним судом м.Одеси було прийнято рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, заборгованість за кредитним договором у розмірі 296392,66 грн., держмито у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 298212,66 грн. В подальшому, згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 01.10.2015р. по справі №2-547/10 поділено спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : було визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . 26.01.2021р. позивач ОСОБА_4 перерахував на рахунок «УкрСиббанк» грошову суму в розмірі 298212,70 грн. в рахунок припинення зобов`язань передаванням відступного згідно договору №26/014/2021/133270 від 26.01.2021р. та згідно довідки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», зобов`язання ОСОБА_1 по договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.11.2007р. припинені. Позивач в порядку регресу звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 29.01.2021р. про сплату частки боргу в розмірі 149106,35 грн., однак станом на 01.04.2021р. вимоги листа відповідачем не виконано, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

30.04.2021 року судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України отримано інформацію з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої 07.12.2018р. ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_5 », та як ОСОБА_6 з 25.04.2007р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

12.05.2021р. у справі відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, викликалася до суду належним чином, за зареєстрованою адресою відповідач відсутня, тому в силу п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається повідомленою, відзив на позов не подала.

Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача та за відсутності відзиву на позовну заяву справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 01.10.2015р. по справі №2-547/10 встановлоно наступні факти.

Сторони зареєстрували шлюб 11 березня 2005 року у першому відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси.

За час перебування у шлюбі 24 березня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_4 , яка складається з однієї житлової кімнати, площею 17,3 кв.м., коридору, кухні, ванної кімнати, туалету, вбудованої шафи, загальною площею 33,4 кв.м. (а.с.7-9). Право власності на придбану квартиру було зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 за номером НОМЕР_1 у книзі 568пр-3.

За договором купівлі-продажу від 20 листопада 2007 року позивачем ( ОСОБА_1 ) було придбано земельну ділянку площею 0,12 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яку того ж дня ним передано в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого на час розгляду справи є ТОВ «Кей-Колект» (а.с.20-22, 7-18,25-29).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси шлюб між сторонами розірвано, про що зроблений відповідний запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Першого Суворовського відділу РАЦС Одеського міського управління юстиції 21 жовтня 2009 року №462 (а.с.31-32).

05 жовтня 2010 року Суворовським районним судом м.Одеси було ухвалено рішення по справі №2-4061/2010, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства УкрСиббанк, заборгованість за кредитним договором у розмірі 296392,66 грн., держмито у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 298212,66 грн. Вказане рішення набрало законної сили 19.10.2010р. (а.с.33-34)

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 27.07.2015р. по справі №523/10427/15-ц замінено стягувача публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні за виконавчим листом по виконанню рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2010 року по справі №2-4061/2010 на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (а.с.35-36).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 01.10.2015р. по справі №2-547/10 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Вирішено поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно з нормою ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно квитанції №153610013 від 26.01.2021р. позивач ОСОБА_1 перерахував на рахунок «УкрСиббанк» грошову суму в розмірі 298212,70 грн. в рахунок припинення зобов`язань передаванням відступного згідно договору №26/01/2021/133270 від 26.01.2021р (а.с.44). Відповідно до довідки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», зобов`язання ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.11.2007р. припинені (а.с.45).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні спору суд враховує правові позиції, викладені в Постанові Верховного Суду від 30 червня 2020р. по справі №638/18231/15-ц.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин подружжя, у тому числі колишнього, поряд із застосуванням норм ЦК України підлягають застосуванню норми СК України.

Разом із тим, нормами ЦК України та СК України прямо не врегульовано питання поділу боргового зобов`язання між колишнім подружжям.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Словник української мови визначає слово «союз» як тісну єдність, тісний зв`язок між ким-, чим-небудь [Словник української мови: в 11 томах. Том 9, 1978. Стор. 478].

Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Велика Палата Верховного Суду вважає слушними доводи Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 листопада 2019 року щодо змісту статті 541 ЦК України, який свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства .

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Таким чином, правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, переведення частини боргу з одного з подружжя на іншого не може відбуватися автоматично і без згоди кредитора на підставі тільки договору чи рішення суду про поділ майна подружжя.

Отже, при вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Таким чином, оцінивши докази у справі в їх сукупності , суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки позивачем сплачено кредитні кошти, за рахунок яких отримано у власність квартиру, і в наступному здійснено її розподіл, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 149106,35 грн..

Відповідно до ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід також стягнути на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1491,07 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,279,280-284,354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) грошові кошти в порядку регресу у розмірі 149106 (сто сорок дев`ять тисяч сто шість) гривень 35 коп. та судовий збір у розмірі 1491,07 грн. .

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 09.07.2021 р.

Суддя: