ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-з/4820/20/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

09 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя - доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Дубова М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/29779/19 за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Керницької Ілони Романівни про стягнення судових витрат у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Керницькою Ілоною Романівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2020 року в складі судді Чевилюк З.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи заяви і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити його право власності на 8857/10000 частку квартири АДРЕСА_1 , стягнувши із ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію в розмірі вартості припиненої частки в сумі визначеної експертним шляхом.

У березні 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про уточнення заявлених позовних вимог, в якій просив припинити його право власності на частку квартири, стягнувши з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію припиненої частки квартири в розмірі 486169 грн 58 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2020 року позов задоволено, припинено право власності ОСОБА_2 на 8857/10000 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію припиненої частки квартири в розмірі 486 169грн 58 коп, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору 4861 грн 70 коп.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Керницькою І.Р., задоволено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки житла відмовлено.

12 лютого 2021 року поштою на адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Керницької І.Р. від 09 лютого 2021 року про стягнення судових витрат у справі. При цьому представник апелянта зазначала, що при подачі апеляційної скарги зазначалося про намір подання доказів понесення відповідачем витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно акта приймання-передачі виконаних робіт від 09 лютого 2021 року, Договору про надання правової допомоги № 105 від 03 грудня 2020 року адвокату було сплачено 6500 грн, що підтверджується квитанціями № 74К7-3Т0А-5ТВА-Н783 від 09 лютого 2021 року ( меморіальний ордер № 107522402 від 09 лютого 2021 року), та № 005376 від 09.02.2021 (меморіальний ордер № @PL51406 від 09.02.2021). Крім того, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено, тому суд апеляційної інстанції мав би вирішити питання щодо стягнення судового збору, який був сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги.

Тому, представник ОСОБА_1 - адвокат Керницька І.Р. просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6500 грн витрат на правничу допомогу та 7292 грн 55 коп судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи поданої заяви, колегія суддів вважає, що заява підлягає задоволенню частково.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

Так, згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена судом апеляційної інстанції та ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки житла відмовлено, тому судовий збір в розмірі 7292 грн 56 коп, сплачений при подачі апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Крім того згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною 6статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат,пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі апеляційної скарги адвокатом Керницькою І.Р. було повідомлено суд апеляційної інстанції про намір щодо стягнення витрат на правову допомогу, заява про стягнення витрат на правничу допомогу подана у встановлений законом строк.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги № 105 від 03 грудня 2020 року, укладений між адвокатом Керницькою І.Р. та ОСОБА_1 , Додаток № 1 до Договору № 105 від 03 грудня 2020 року, акт приймання-передачі виконаних робіт від 09 лютого 2021 року до Договору про надання правової допомоги № 105 від 03 грудня 2020 року та квитанції про сплачену суму гонорару адвокату.

З огляду на акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги № 105 від 03 грудня 2020 року, адвокатом було надано такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи, аналіз судової практики, підготовка та подання апеляційної скарги, витрачений час 3,5 години, вартість однієї години 1500 грн, вартість виконаних робіт - 5250 грн; участь у судовому засіданні 04 лютого 2021 року - 750 грн, тому загальна вартість виконаних робіт становить 6000 грн.

Розподіляючи витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Такі ж висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Тому, враховуючи документально підтверджений розмір витрат на правничу допомогу, заперечення представника позивача щодо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 6000 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 133,137,141, 270, 382, 384, 389, 390, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Керницької Ілони Романівни про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 7292 грн 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 6000 грн витрат на правничу допомогу.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2021 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох