Житомирський апеляційний суд
Справа №295/63/19 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/63/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої знищенням майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Моторно транспортного страхового бюро України. Просив стягнути: з ОСОБА_2 на свою користь різницю між страховою виплатою та реальною матеріальною шкодою, завданою знищенням автомобіля в розмірі 24 944,97 грн., а також - з ОСОБА_2 та Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) завдану моральну шкоду 10 000 грн., із яких 7 530,37 грн - з ОСОБА_2 та 2 469,63 грн - з МТСБУ. Вирішити питання судових витрат: стягнути з ОСОБА_2 за правничу допомогу 7 700 грн. та судовий збір у сумі 1 921 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 26 червня 2018 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому завдана матеріальна шкода у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, який згідно з висновком експерта не підлягає відновлювальному ремонту, тобто автомобіль знищено. Самому ОСОБА_1 були завдані легкі тілесні ушкодження. Розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його автомобіля у ДТП, складає 74 337,64 грн., що підтверджується висновком судового експерта від 02 липня 2018 року №62. ОСОБА_2 , як власник автомобіля марки «Dacia Logan», д.н.з НОМЕР_1 , не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому 07 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. МТСБУ 22 грудня 2018 року здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 49 392,67 грн. Позивач вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між реальними збитками та виплаченою сумою страхового відшкодування, яка становить 24 944,97 грн. Окрім того, у зв`язку з ДТП він отримав тілесні ушкодження. Також МТСБУ зобов`язане виплатити позивачу моральну шкоду в розмірі 5% страхової виплати, що становить 2 469,63 грн. Розмір моральної шкоди обґрунтований тим, що у зв`язку із втратою автомобіля ОСОБА_1 зазнав душевних страждань та переживань, порушено його нормальні життєві умови, що зумовлено втратою автомобіля та неможливістю придбати новий. Наразі він із вини винуватця ДТП продовжує витрачати час для захисту своїх порушених прав. Потерпілий втратив доходи, оскільки автомобіль ним використовувався для роботи. Загальний розмір моральної шкоди оцінює в сумі 10 000 грн. та просить стягнути з ОСОБА_2 7 530,37 грн.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 серпня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 000 грн. матеріальної шкоди та у відшкодування моральної шкоди - 3 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 700 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. ОСОБА_2 у апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції помилково визначив його винуватцем у ДТП, яке сталося 26 червня 2018 року, оскільки 05 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд своєю постановою повністю скасував постанову Корольовського районного суду м. Житомира, якою його було притягнуто до відповідальності, а якщо б його вина дійсно була доведена, то суд апеляційної інстанції був вправі рішення суду першої інстанції залишити без змін, притягнувши його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП. Твердження представника позивача, що доказом вчинення ним ДТП є довідка про дорожньо-транспортну пригоду від 04 липня 2018 року є безпідставним, оскільки вона лише фіксує факт ДТП, а не визначає винну особу. Також позивач при зверненні з позовною заявою, нехтуючи обов`язком доказування, не забезпечив подання доказів знищення його транспортного засобу, а суд першої інстанції рішенням, яке оскаржується, фактично змусив його придбати автомобіль позивача за залишковою вартістю в сумі 21 000 грн., але при цьому залишив автомобіль у власності ОСОБА_1 . Вважає, що наданий розрахунок розміру страхового відшкодування виконаний на підтвердження розміру понесеної шкоди, коли потерпіла особа не визнає належний йому автомобіль фізично знищеним і не погоджується передавати його залишки страховій компанії. Крім того позивачем не доведено, що його майно знищене, оскільки матеріали справи вказують на зворотне. При зверненні до МТСБУ позивач не визнавав належний йому автомобіль фізично знищеним та він не був згодний передати МТСБУ залишки свого транспортного засобу. Наданий розрахунок розміру страхового відшкодування (з яким позивач погодився), свідчить про те, що він виконаний для випадку, коли потерпіла особа не визнає належний йому автомобіль фізично знищеним і не погоджується передати його залишки страхові компанії. З виплаченим МТСБУ розміром страхового відшкодування позивач погодився, отже, матеріальні збитки були повністю відшкодовані страховою виплатою. Позивач не може після отримання ним відшкодування починати стверджувати, що його транспортний засіб знищено та висувати вимоги щодо стягнення на його користь залишкової вартості транспортного засобу після ДТП. Позивачу для досягнення необхідної суми у 70 392,67 грн. достатньо лише відчужити залишки свого транспортного засобу за 21 000 грн. У зв`язку з тим, що немає знищення майна, відсутні моральні страждання, пов`язані із його знищенням, що є похідним, а також витрати на правничу допомогу. Позивач не обґрунтував суму моральної шкоди в 10 000 грн., не визначився з її характером, причинами її настання та не надав доказів на обгрунтування шкоди здоров`ю тощо. Жоден із документів не підтверджує, що позивачем понесено витрати на правничу допомогу в сумі 7 700 грн. Так, ордер від 02 січня 2019 року є недійсним, оскільки оформлений без дотримання вимог п.14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок введення ордерів, затвердженого Рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року №36, та адвокатом вже видавався ордер від 30 липня 2018 року на виконання договору про надання правової допомоги від 26 червня 2018 року, який можна вважати припиненим у зв`язку з виконанням всіх зобов`язань між сторонами. У період з 26 червня 2018 року по 02 січня 2019 року сторонами виконані взаємні зобов`язання, які не стосуються розгляду даної справи. Також не додано документа, який би підтверджував перераховані витрати, а додана квитанція від 02 січня 2019 року не є оформленим в установленому порядку фінансовим документом. Судом першої інстанції проігноровано факт, що позовну заяву подано неналежною особою адвокатом Ярошем В.В., оскільки договором від 26 червня 2018 року №27-18 адвокату не надано право підписувати позовні заяви та звертатися з ними до суду в інтересах позивача, а тому позов підлягав поверненню позивачу в порядку, передбаченому п.1 частиною 4 ст.185 ЦПК України. Окремо зазначено, що ухвалою суду першої інстанції від 10 січня 2019 року накладено арешт на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 в межах 42 096,34 грн. Проте, 15 квітня 2019 року, без скасування усіх попередніх заходів забезпечення позову, суд першої інстанції наклав арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 в межах 42 096,34 грн. Таке забезпечення позову порушило права інших співвласників нерухомого майна, оскільки могло викликати неможливість вільно розпоряджатися їхньою власністю, не перевірено можливість проживання за адресами малолітніх дітей, не дотримано принципу співмірності розміру позовних вимог вартості єдиного житла відповідача тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Наголошує на тому, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Постановою апеляційного суду ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Отже, вина відповідача ОСОБА_2 повністю доведена та встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. ОСОБА_2 помилково вважає, що позивач не втратив свого автомобіля і він підлягає відновлювальному ремонту. Пошкоджений автомобіль позивача знаходиться у нього в гаражі та до цього часу жодних ремонтних робіт не виконувалося з метою збереження його стану для можливості повторної експертизи, яку мав право заявити ОСОБА_2 на спростування доводів позивача. Під час розгляду справи в суді першої інстанції скаржник заперечував проти розміру шкоди, визначеному висновком експерта, але не заперечував проти правильності розміру шкоди, визначеному в звіті про оцінку вартості збитків від 25 вересня 2018 року, який виконаний ФОП ОСОБА_4 на замовлення МТСБУ.

МТСБУ відзиву на апеляційну скаргу не подало.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 26 червня 2018 року о 00 год.30 хв. в м.Житомирі по вул. І.Мазепи,82, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Dacia Logan», д.н.з НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості й дистанції та здійснив наїзд на автомобіль марки «Daewoo nexia», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив п.п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, а ОСОБА_1 - тілесні ушкодження (а.с.40-42 т.1).

За змістом частини шостої ст.82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 05 листопада 2018 року, яка набрала законної сили негайно після її винесення, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Вищевказана постанова суду апеляційної інстанції, винесена у справі про адміністративне правопорушення, якою доведена вина ОСОБА_2 у вчиненні 26 червня 2018 року о 00 год.30 хв. в АДРЕСА_3 , дорожньо-транспортної пригоди, є чинною, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито з нереабілітуючих обставин (закінчення строків накладення адміністративного стягнення). Зворотного щодо вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП належними чи допустимими доказами не доведено, а тому доводи апеляційної скарги з приводу вини ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції з цього питання.

Отже, ОСОБА_1 завдано шкоди внаслідок саме неправомірних дій ОСОБА_2 .

За загальними правилами частини першої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень вищевказаної статті цивільно правова відповідальність настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи: протиправність поведінки; шкода; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди.

Відповідно до п.1 частини першої ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (частина перша ст.1192 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) є спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Належними чи допустимими доказами не спростована обставина, що ОСОБА_2 , будучи власником автомобіля марки «Dacia Logan», д.н.з НОМЕР_1 , свою цивільно-правову відповідальність не застрахував (а.с.16). У розумінні Закону власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Разом із тим, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

За положеннями підпункту «а» пункту 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, на МТСБУ Законом покладений обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір завданих збитків згідно зі звітом №SOS-859 від 25 вересня 2018 року, складеним експертом ОСОБА_4 , визначений відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Daewoo nexia», д.н.з. НОМЕР_2 становить 89 734,92 грн. Ринкова вартість такого автомобіля до ДТП становить 70 392,67 грн (а.с.219 т.1).

Відповідно до п.п. «а» п.8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, якщо незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість: 89 734,92 грн (вартість відновлювального ремонту) >= 70 392,67 грн (ринкова вартість автомобіля).

За положеннями п.2.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів утилізаційна вартість КТЗ визначається як грошова сума, яку передбачається одержати від продажу не придатного для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ для альтернативного використання його справних і придатних до експлуатації складників. У розумінні п.7.19 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів сума 21 000 грн. є утилізаційною вартістю автомобіля марки «Daewoo nexia», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відтак, вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу із врахуванням положень ст.30 Закону становить 49 392,67 грн та розрахована у такий спосіб: 70 392,67 грн (вартість автомобіля до ДТП) 21 000 грн (вартість автомобіля після ДТП) = 49 392,67 грн (вартість матеріального збитку).

У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ платіжним дорученням від 22 грудня 2018 року №1015016 виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 49 392,67 грн (а.с.201 т.1).

Порушене право потерпілої особи має бути відновлене до стану, який існував до порушення, за рахунок винної особи.

Суд першої інстанції стягнув на користь позивача різницю між фактичним розміром завданих збитків та виплаченим страховим відшкодуванням, що становить 21 000 грн (70 392,67 (розмір матеріального збитку) 49 392,67 грн (розмір регламентної виплати)).

Разом із тим, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що пошкоджений автомобіль позивача не придатний для експлуатації за прямим функціональним призначенням КТЗ, але його справні і придатні до експлуатації складники можуть бути використані за призначенням, а решта здана на металобрухт, тобто пошкоджений автомобіль позивача має певну цінність. Отже, не буде справедливим, якщо стягнути з ОСОБА_2 21 000 грн. та при цьому не передати йому залишків автомобіля позивача. За таких обставин, апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції відповідно до ст.376 ЦПК України та доповнює його реченням про зобов`язання позивача передати ОСОБА_2 пошкоджений автомобіль марки «Daewoo Nexia DOHC» після відшкодування останнім майнової шкоди.

Згідно з частиною першою ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої, другої ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, №68490/01).

Відповідно до норми ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Хоча позивач під час ДТП зазнав легких тілесних ушкоджень (а.с.26), але останній не надав суду належних чи допустимих доказів, що поніс витрати, пов`язані з його лікуванням, передбачені п.24.1 ст.24 Закону, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні моральної шкоди з МТСБУ.

Водночас, стягнувши із ОСОБА_2 на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн, суд першої інстанції правильно врахував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача, тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Посилання скаржника на те, що позов належало повернути ОСОБА_1 , оскільки представник, начебто, не був уповноваженим його підписувати та подавати до суду є надуманими, оскільки у судових засіданнях позивач особисто приймає участь і у суді першої та апеляційної інстанції свої вимоги підтримав. ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення права на ефективний судовий захист (рішення у справі Zubac v. Croatia («Зубац проти Хорватії») від 05 квітня 2018 року).

Доводи апеляційної скарги щодо забезпечення позову не впливають на законність та обґрунтованість рішення суду, оскільки на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову може бути подана скарга окремо від рішення суду та апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову не подавалася.

Витрати на правничу допомогу відшкодовані із додержанням положень ст.137 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не змінюють.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно мітити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

Із огляду на вищевикладене, у решті рішення залишається без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2020 року змінити, доповнивши резолютивну частину реченням наступного змісту: «Зобов`язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 пошкоджений автомобіль марки: Daewoo Nexia DOHC, реєстраційний № НОМЕР_2 , двигун №-, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_3 після відшкодування останнім майнової шкоди».

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 липня 2021 року.