Справа № 211/7548/20
Провадження № 2/211/1120/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 липня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В.,

у відсутність учасників процесу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович, Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєлая Оксана Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати виконавчий напис № 961, вчинений 08 травня 2020 року приватним нотаріусом Бєлою О.М. про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в сумі 28668,26 грн, таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на відсутність правових підстав у нотаріуса на його вчинення. В обґрунтування вимог зазначено, що 09.08.2019 вона уклала кредитний договір з Акціонерним товариством «РВС Банк», кредитний ліміт за договором постійно збільшувався. Використовуючи даний кредит за призначенням, нею в певний час було допущено прострочення декількох платежів. Станом на 2020 рік сума простроченої заборгованості становила 32 310,08 грн. Про наявність виконавчого провадження та, відповідно, виконавчого напису. вона дізналась при утриманні з неї платежів з заробітної плати та арешту її рахунків. Зі спірним виконавчим написом вона не погоджується, оскільки вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. До того ж відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» строк давності споживчого кредиту давно минув, а пеня обчислюється за один рік. Аналізуючи частини стягнутої з неї суми випливає, що в даному випадку вона несе подвійну цивільно-правову відповідальність, розмір пені вдесятеро більший від тіла кредиту, що призведе не до відшкодування реально завданої банку шкоди, а до отримання надприбутків за рахунок відповідача. До того ж існує пряма заборона арештовувати зарплатні кошти. а законодавець дає покрокову детальну інструкцію, як діяти виконавцю, маючи справу із зарплатними коштами боржника. Тому з метою захисту порушених прав. просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

Ухвалою суду від 17 березня 2021 року зобов`язано приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлую Оксану Миколаївну надати суду належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі № 961 від 08 травня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» боргу за період з 09 вересня 2019 року по 05 березня 2020 року суму заборгованості в розмірі 28 668,26 грн. та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису нотаріуса.

В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причин неявки.

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Паріс» відзиву на позов не подав.

Треті особи приватний нотаріус Бєлая О.М. та приватний виконавець Ванжа О.В. письмових пояснень до суду не надали.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та відсутність заяви позивача про розгляд справи в заочному порядку з винесенням по справі заочного рішення, що є обов`язковою підставою для розгляду справи в заочному порядку (п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08 травня 2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Паріс» заборгованості за період з 09 вересня 2019 року по 05 березня 2020 року, в сумі 28 668,26 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту в сумі 20 512,82 грн., 18,00 відсотків річних в сумі 2 117,78 грн., заборгованість за комісією в сумі 4 307,66 грн., пені в сумі 1 730,00 грн.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).

Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису (постанова Верховного СудуУкраїни від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17).

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Крім того, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 по справі № 305/2082/14-ц (№ в ЄДРСР 87857851) дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку. Тобто вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

На виконання ухвали Бєлою О.М.. направлено на адресу суду копії матеріалів нотаріальної справи щодо виконавчого напису нотаріуса № 961 від 08.05.2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Паріс» заборгованості в сумі 28 668,26 грн.,

Відповідно до заяви-договору № 0037606 від 09.08.2019, ОСОБА_1 уклала з АТ «РВС Банк» кредитний договір, відповідно до якого отримала споживчий кредит на термін 24 місяці сумою 20 512,82 грн під 18,00% річних, що не оспорюється позивачем та підтверджується її підписом в договорі.

На підставі договору про відступлення прав вимоги № 05.03.2020-1 від 05.03.2020, правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «РВС Банк» стало ТОВ «ФК «Паріс», яке набуло в тому числі право грошової вимоги до позивача за кредитним договором № 0037606 від 09.08.2019.

Сума заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим АТ «РВС Банк» розрахунком платежів.

Доказів на спростування зазначеної суми боргу, надання підтвердження погашення суми кредиту, або наявності боргу в меншій сумі, позивачем до суду не надано, що спростовує доводи позивача про спірність суми заборгованості: відповідно до суми заборгованості, позивачем не сплачено жодного платежу, що спростовує її доводи в частині прострочення лише декількох платежів.

За вказаною адресою реєстрації позивача, відповідачем було направлено вимогу про виконання кредитного зобов`язання.

Кредитний договір було укладено 09 серпня 2019 року терміном на 24 місяці, банк звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису 04 травня 2020 року, період стягнення з 09 вересня 2019 року по 05 березня 2020 року, тобто в межах строків позовної давності. В частині доводів похивача про перевищення вдесятеро розміру пені за тіло кредиту, то відповідно до тексту виконавчого напису, розмір тіла кредиту становить 20 512,82 грн., а пені - 1 730,00 грн.

Арешт приватним виконавцем зарплатних рахунків, не є предметом розгляду даної справи.

Інших доводів позивачем в тексті позовної заяви не зазначено.

Як встановлено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З справи вбачається, що позивач у встановленому законом порядку не спростувала належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надала доказів часткового чи повного погашення заборгованості, тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні вимогах, оскільки незаконність вчинення нотаріусом виконавчого напису, крім тверджень позивача, нічим об`єктивно не підтверджена.

Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (постанова Верховного Суду від 26 лютого 2020 року по справі № 643/2870/18 (провадження № 61-4126св19), тому судовий збір в сумі 908,00 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 220, 628, 638, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

ухвалив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 липня 2021 р.

Суддя Н.Г.Середня