Справа № 2-4303/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Головчак М. М. ,

при секретарі - Пальчак Р. Р.,

представника заявника Коваленко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмила Олегівна звернулася до Подільського районного суду м. Києва з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2011 року у справі № 2-4303/10 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суми заборгованості в розмірі 2028218, 21 грн.

20 вересня 2019 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження № 60124922 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суми заборгованості в розмірі 2028218, 21 грн., яку направлено на адресу боржника.

Приватний виконавець зазначає, що з моменту ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача на користь банку, боржник борг у повному обсязі не сплатив. На думку приватного виконавця, боржник, знаючи про відкрите виконавче провадження, ігнорує законні вимоги виконавця та ухиляється від виконання судового рішення, що є підставою для задоволення подання та тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Ухвалою суду 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду без повідомлення сторін та за участю приватного виконавця.

Представник заявника у судовому засіданні подання підтримала, пояснила, що боржником неодноразово перетинався кордон, про наявність виконавчого провадження він обізнаний, оскільки через свого представника ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження та подавав скаргу на дії приватного виконавця у задоволенні якої було відмовлено. Тому боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язань. Просила суд подання задовольнити.

Розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-4303/10 від 07 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суми заборгованості в розмірі 2028218, 21 грн.

20 вересня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмилою Олегівною було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №60124922 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4303/10 від 07 жовтня 2011 року Подільського районного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» суми заборгованості в розмірі 2028218, 21 грн.; постанову про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника.

Крім того, 20 грудня 2019 року приватним виконавцем здійснено запити до відповідних державних органів щодо встановлення наявності у боржника ОСОБА_1 на власності рухомого/нерухомого майна, за рахунок якого можливе виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Також, приватним виконавцем встановлено місце реєстрації боржника, та здійснено запит до Державної прикордонної служби України щодо перетину кордону боржником ОСОБА_1 .

За результатами отриманих відповідей, приватним виконавцем було встановлено, що боржнику на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Належність боржнику на праві власності іншого нерухомого майна та транспортних засобів приватним виконавцем не було встановлено.

За вимогою щодо безспірного списання коштів з рахунку боржника відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» було списано 3080,81 грн., що значно менше суми заборгованості.

За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

У розділі «Ухилення боржника від виконання зобов`язань» узагальнення Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01 лютого 2013 року зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд з прав людини у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, приватний виконавець 29.10.2018, 30.10.2019, 08.07.2020, 11.08.2020 здійснював виклик боржника ОСОБА_1 до офісу на визначені дати для сплати боргу за виконавчим листом № 2-4303/10. Доказів отримання боржником вказаної вимоги, приватним виконавцем суду не надано.

При цьому до матеріалів подання додані заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 від 03.11.2020 та від 11.06.2021 про направлення йому копій матеріалів виконавчого провадження № 60124922, відповідно до яких приватним виконавцем на електронну адресу представника боржник направлені копія виконавчого листа № 2-4303/10, копія заяви стягувача про примусове виконання рішення та копія постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 77-80 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій приватному виконавцеві. Приватним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання рішення суду, при цьому маючи змогу виконати зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин.

Слід також зазначити, що у поданні не зазначено підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України. Сам факт здійснення боржником перетину державного кордону України не є беззаперечною підставою вважати, що боржник має намір виїхати за межі території України.

Крім того, запит щодо перетину кордону боржником ОСОБА_1 здійснювався приватним виконавцем у вересні 2019 року. Відповідно до повідомлення Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 останній раз перетинав кордон 01 серпня 2019 року, тобто за 1 місяць до відкриття виконавчого провадження.

Звернення державного (приватного) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним (приватним ) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Судом враховано, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте наявні у справі матеріали не містять жодних даних про те, що встановлення такого обмеження якимось чином цьому посприяє.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається, що не перешкоджає приватному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 441 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Лановенко Людмили Олегівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. М. Головчак