Дата документу 14.07.2021
ЄУ № 942/504/21
Провадження №2-о/942/134/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Стєніної А.В.

заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулися до Новопсковського районного суду Луганської області з заявою про видачу обмежувального припису, в якій з урахуванням уточненої заяви просять винести обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_4 терміном на шість місяців, покласти на нього обов`язки відносно потерпілої малолітньої ОСОБА_3 , а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) кривдника ОСОБА_4 з ОСОБА_3 , обмежити спілкування кривдника ОСОБА_4 з постраждалою дитиною ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог заявники зазначили, що вони є бабусею та дідусем ОСОБА_3 . З вересня 2020 року ОСОБА_3 , 2015 року народження, проживає разом з кривдником ОСОБА_4 , який є співмешканцем матері дівчинки ОСОБА_7 . Під час спільного проживання кривдник ОСОБА_4 постійно здійснює домашнє насильство в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 у вигляді побоїв, погроз, позбавлення засобів зв`язку, нецензурної лайки, справлення фізіологічних потреб в будинку. ОСОБА_4 є особливо небезпечною особою, яка вживає алкоголь, раніше був засуджений за зберігання наркотиків, вбивство людини, перебуває під адміністративним наглядом, не працює. Останній є загрозою безпеки життя та здоров`я ОСОБА_3 , яка його панічно боїться, постійно перебуває у стресовому стані. Заявники вважають, що ОСОБА_3 є жертвою домашнього насильства, а тому з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту дитини необхідно до ОСОБА_4 застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони перебування в місці спільного проживання з ОСОБА_3 , обмежити спілкування кривдника ОСОБА_4 з постраждалою ОСОБА_3 .

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 07.07.2021.

07.07.2021 судове засідання відкладено до 13.07.2021 у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення заінтересованої особи про дату та час судового засідання.

Заявники в судовому засіданні просили заяву задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_11 до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві від 12.07.2021 просив судове засідання відкласти у зв`язку з тим, що перебуватиме за межами області з 12.07.2021 по 05.09.2021.

Частиною 1 ст. 350-5 ЦПК України встановлено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Вивчивши письмові докази, матеріали справи, заслухавши пояснення заявників, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є бабусею та дідусем неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_1 від 28.04.2015, відповідно до якого батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 18.07.1987, з якого вбачається, що батьками ОСОБА_12 (батька дитини), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки № 134, виданої виконавчим органом № 1 Новопсковської селищної ради 05.05.2021, ОСОБА_4 , 1976 року народження, проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації та має такий склад сім`ї: співмешканка - ОСОБА_7 , 1979 р.н., не родич - ОСОБА_3 , 2015 р.н.

Згідно довідки, виданої начальником СП відділу поліції №1 Старобільського РУП майором поліції Путилею В., громадянин ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 06.05.2021 перебуває на профілактичному обліку у відділі поліції № 1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області за категоріями: раніше судима особа, піднаглядний. Судимість ОСОБА_4 буде погашена 10.09.2026.

Як вбачається з роздруківки інформаційно-пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України (АРМОР) та протоколів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно співмешканки ОСОБА_7 та неповнолітньої ОСОБА_3 .

Відповідно до талонів-повідомлень єдиного обліку № № 721, 39, 21, 14 встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , 02.01.2021, 04.01.2021, 26.03.2021 здійснювала повідомлення в органи поліції про здійснення ОСОБА_4 домашнього насильства стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_3 .

Заявниками 11.01.2021 до Новопсковського відділу Старобільської місцевої прокуратури було подано заяву стосовно вчинення ОСОБА_4 насильства в сім`ї відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до форм оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 05.01.2021, 27.01.2021, 26.03.2021 поліцейськими Новопсковського ВП визначено високий рівень небезпеки щодо постраждалих осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Згідно вказаних форм оцінки ризиків вчинення домашнього насильства кривдник погрожував вбити дитину, переслідував, залякував та погрожував, його поведінка вплинула на безпеку дитини.

З письмових пояснень фахівця соціальної роботи Центру надання соціальних послуг Новопсковської селищної ради Бєлік Г.В. та спеціаліста І категорії служби у справах дітей Новопсковської селищної ради ОСОБА_13 вбачається, що в результаті розмови з малолітньою ОСОБА_3 встановлено, що у дитини пригнічений стан, вона хвилюється за безпеку своєї матері.

26.03.2021 ДОП СП ВП № 1 Старобільського РУП лейтенант поліції Козаков Ю.О. виніс терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_4 терміном на 10 діб з 26.03.2021 до 05.04.2021 у зв`язку зі скоєнням психологічного домашнього насильства відносно ОСОБА_7 та її дитини ОСОБА_3 .

З письмових пояснень свідка ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_4 протягом останніх 8 місяців проживає спільно з ОСОБА_7 та її малолітньою донькою ОСОБА_3 . ОСОБА_4 перебуває під адміністративним наглядом, який неодноразово порушував. На початку січня 2021 року ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство щодо співмешканки ОСОБА_7 26.03.2021 кривдником повторно було вчинено домашнє насильство у присутності малолітньої ОСОБА_3 . Визначено оцінку ризиків щодо життя та здоров`я постраждалих, яка є високою. Дитина після даної події була емоційно неврівноваженою. Щодо ОСОБА_4 було винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб та складено адміністративні протоколи. Свідок зазначив, що дії ОСОБА_4 незадовільно відображаються на психічному стані малолітньої дитини.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п. 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

- сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, заявниками не доведено вчинення відносно ОСОБА_3 економічного та сексуального насильства. Так, не доведено, що на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 сплачуються аліменти, які використовує ОСОБА_4 . Також не знайшов свого підтвердження факт сексуального насильства відносно дитини.

В той же час, як вбачається з протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст. 173-2 КУпАП шкоду було завдано психологічному здоров`ю постраждалих осіб.

Отже, формою насильства стосовно ОСОБА_3 є психологічне насильство.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП ) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц).

Крім того, оцінюючи ризики вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_3 , суд виходить з того, що вони є високими.

Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.

Верховний Суд у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 19.05.2020 у справі № 404/5203/19 наголосив, що сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Малолітня дитина, як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно форми висновку, наданої з бази АРМОР 26.03.2021 відділом поліції № 1 Старобільського РУП ГУНП в Луганській області, зафіксовано неодноразові звернення щодо вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства стосовно ОСОБА_7 та її дитини та повідомлення про перебування кривдника у стані алкогольного сп`яніння, який агресивно себе поводить.

Відповідно до позиції Касаційного цивільного суду (Другої судової палати) у складі Верховного суду від 05 вересня 2019 року, викладеному у постанові по справі № 756/3859/19, зазначено, що ураховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Отже, як вбачається з наданих заявниками доказів, наявні очевидні ризики повторного заподіяннякривдником ОСОБА_4 домашнього насильства відносно ОСОБА_3 . Така поведінка кривдника може призвести до настання тяжких наслідків для життя та здоров`я постраждалої ОСОБА_3 .

Враховуючи вищенаведені обставини, з огляду на високу ймовірність продовження чи повторного вчинення кривдником домашнього насильства, в результаті якого можливе настання тяжких наслідків його вчинення для малолітньої дитини, суд вважає, що з метою забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_3 необхідно видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 строком на шість місяців.

Заявники просять встановити такі обмеження: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) кривдника ОСОБА_4 з ОСОБА_3 , обмежити спілкування кривдника ОСОБА_4 з постраждалою дитиною ОСОБА_3 .

Суд вважає, що вказані обмеження зможуть захистити постраждалу дитину від кривдника.

При цьому суд враховує, що житло за адресою: АДРЕСА_1 , не є власністю кривдника.

Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі № 754/11171/19 зазначив, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша (міститься в першому реченні абз. 1) має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма (в другому реченні того ж абзацу) охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма (сформульована в абз. 2) визнає право договірних держав, зокрема, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited v. Ukraine», № 19336/04, § 166-168). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи з урахуванням того, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Верховний Суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частини другої статті 26 зазначеного Закону, дійшов висновку про те, що вимоги заявника про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони кривднику перебувати у квартирі - місці проживання заявника, заборони кривднику наближатися на визначену відстань до 2 км до цього місця проживання підлягають задоволенню.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не є власником вказаного вище житлового будинку, згідно довідки № 134, виданої виконавчим органом № 1 Новопсковської селищної ради 05.05.2021 проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації, то заборона перебувати в місці проживання ОСОБА_3 , не порушує його права як користувача цього майна, а є легітимним способом захисту постраждалої малолітньої дитини.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 цього Кодексу про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Керуючись ст. ст. 265, 350-1 - 350-6 ЦПК України, ст. ст. 1, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_4 задовільнити повністю.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Донцівка Новопсковського району Луганської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на шість місяців:

- заборонити перебувати в місці проживання/перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- обмежити спілкування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано Луганському апеляційному суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 липня 2021 року.

Суддя: О.С. Стеценко