Номер провадження 2/229/320/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 липня 2021 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.,

при секретарі Білик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 надав до суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

У позовній заяві зазначив, що між сторонами було укладено Договір позики № 20/08/19-1 від 20.08.2019 року, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу кошти в сумі 74268, 27 грн, на день укладення договору позики еквівалентно 2950 доларів США 00 центів.

Просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі основної суми боргу - 82 092, 50 грн., інфляційні збитки у розмірі - 3332,96 грн. та 3% річних у розмірі - 2672,13 грн.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху позивачеві надано строк на усунення недоліків.

Представником позивача ОСОБА_3 на виконання ухвали суду надані оригінали боргової розписки та договору позики, чим усунуто недоліки.

Відповідно до довідки 928/160.1242/1-21, виданої виконавчим комітетом Дружківської міської ради, відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18 жовтня 2013 року зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 01 березня 2021 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 15 березня 2021 року (а.с. 36-37).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 05 квітня 2021 року цивільну справу призначено до судового розгляду на 20 квітня 2021 року (а.с. 46-47).

20 травня 2021 роу представником позивача надана заява про вирішення питання про розподіл судових витрат. Просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 880,98 грн., та витрати на професійну правничу допомогу - 10000, 00 грн.

07 липня 2021 року представником позивача Жекало І.С. надано заяву про збільшення позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі : основна сума боргу - 80506, 68 грн., інфляційні збитки у розмірі - 9206, 96 грн., 3% річних ц розмірі - 3923, 87 грн., неустойку (1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості від суми заборгованості) - 478209, 68 грн.

В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися , надали заяву про розгляд справи без їх участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи її було повідомлено належним чином, заяву про розгляд справи без її участі чи відкладення розгляду справи не надала.

З огляду на це, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у суду доказів, без фіксації судового процесу.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Так, 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як позикодавець з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як позичальник з іншої сторони уклали договір позики №20/08/19-1.

Пунктом 1 зазначеного договору позики передбачено, що позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 74268 (сімдесят чотири тисячі двісті шістдесят вісім) гривень 27 копійок, що за курсом НБУ (І долар США - 25.175684 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) доларів США 00 центів, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з означеними цим договором умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) доларів США 00 центів за курсом НБУ на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 20.11.2019 (двадцятого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року) року. За домовленістю Сторін позика є безвідсотковою.

Відповідно до п. 2 договору позики сума позики, встановлена п. 1 даного договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Згідно до пункту 10 у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості (а.с.31-32).

Відповідно до розписки від 20 серпня 2019 року власноруч складеної та підписаної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона отримала 20 серпня 2019 року позику від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 74268, 27 грн., що на день укладення договору еквівалентно 2950, 00 доларів США згідно одговору позики № 20/08/19-1 і зобов`язується повернути цю суму ОСОБА_1 в строк до 20 листопада 2019 року (а.с.30).

Згідно до роздруківки з сайту Національного банку України офіційний курс НБУ гривні щодо іноземних валют на дату 06.07.2021 року - 1 долар США еквівалентний 27, 2904 грн.

Відповідно до розрахунків наданих представником позивача, розмір заборгованості складається з: сума заборгованості складає - 80506,68 грн., пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 478209,68 грн., інфляційні збитки - 9209,96 грн., відсотки за користування грошовими коштами - 3923,87 грн.

Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач у встановлений договором строк не виконала, позику та відсотки за користування нею в строк до 20 листопада 2019 року не повернула.

В силу ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Таким чином, дослідженими судом доказами підтверджується той факт, що між сторонами у справі 20 серпня 2019 року був укладений договір позики у відповідності до якого ОСОБА_2 отримала 20 серпня 2019 року в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2950 доларів США, які вона зобов`язалась повернути в строк до 20 листопада 2019 року і вказаний договір був підписаний зі сторони позичальника особисто відповідачем ОСОБА_2 .

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 611 ЦК України передбачено, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання-ч.1 ст.625 ЦК України.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, станом на 08 липня 2021 року заборгованість ОСОБА_2 за договором позики № 20/08/19-1 від 20 серпня 2019 року становить 2950 доларів США, що еквівалентно суми заборгованості у гривнях - 80506,68 грн., пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання - 478209,68 грн., інфляційні збитки - 9209,96 грн., відсотки за користування грошовими коштами - 3923,87 грн.

У відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Суддя Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Таким чином, при визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.

У відповідності до поданої заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути суму боргу в іноземній валюті. При цьому, у розписці від 20 серпня 2019 року сторони погоджували визначення гривневого еквіваленту виконання зобов`язання.

Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне.

Частиною першою ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 16.11.2016року у справі № 6-1286цс16 вказав, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93). При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті України гривні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-79цс-14 від 02.07.2014 року.

Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦПК України, як особливої міри відповідальності, суд приходить до переконання, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача три відсотки річних обчислені із суми боргу, що утворилася станом на 08.07.2021 року, вираженої у національній валюті.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Щодо стягнення позивачем судових витрат на правову допомогу, суд, зазначає наступне

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 3,4,8 статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні на користь якої ухвалене рішення.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Судом встановлено, що допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Жекало Ігорем Сергійовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 20 березня 2019 року № 21) на підставі договору про надання правничої допомоги № 20-1 від 20.12.2020 року (а.с.10, 11, 29), відповідно до якого адвокатом надаються такі види правової допомоги: вести від імені клієнта справи в усіх судових установах України з усіма правами , наданими законом позивачу (п. 2.1.1.), підписувати та подавати від імені клієнта заяви, в тому числі позовні заяви , клопотання, пояснення (а.с.2.1.2.), брати участь у судових засіданнях (п.2.1.4.), надавати клієнту усні та письмові консультації, роз`яснення, висновки (п.2.1.5).

Згідно з актом виконаних робіт від 20.04.2021 року до Договору про надання правничої допомоги № 20-1 від 20.12.2020 року на виконання п. 1.1. договору адвокатом було надано клієнтові послуги, а сам: надання правничої консультації - 1000, 00 грн. (одна година), підготовка та направлення позову до Дружківського міського суду Донецької обалсті - 6000,00 грн (6 годин), участь у судових засіданнях - 3000,00 грн. (3 години).

Так, судом встановлено, що позовна заява дійсно підписана та складена представником позивача ОСОБА_3 , також ним надані заява про вирішення питання про розподіл судових витрат, заява про збільшення позовних вимог та заява про розгляд справи без участі позивача та представника ОСОБА_3 .

Так, частинами першою та другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Таку позицію було викладено у Постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 904/4494/18 провадження № 12-110гс19 від 12 листопада 2019 року .

При поданні позовної заяви представником позивача було надано попередній розрахунок суми судових витрат , які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи , а саме : судовий збір - 880,98 грн., та витрати на професійну правничу допомогу - 10000,00 грн.

Частиною 4 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (подання та складення позовної заяви, аналіз заяв, відзиву, аналіз судової практики), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Крім цього, в силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 880,98 грн. сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, як того просить представник позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 192, 509, 524, 530, 611, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики №20/08/19-1 від 20 серпня 2019 року, в розмірі 2950 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят) доларів США 00 центів, що за курсом НБУ на дату ухвалення рішення, еквівалентно грошовій сумі в розмірі 80506 (вісімдесят тисяч п`ятсот шість) гривень 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , інфляційні збитки у розмірі 9206 (дев`ять тисяч двісті шість) грн. 96 коп., 3% річних у розмірі - 3923 (три тисячі дев`ятсот двадцять три) грн. 87 коп., неустойку (1 % за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від суми заборгованості) - 478209 (чотириста сімдесят вісім тисяч двісті дев`ять) грн. 68 коп.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судовий збір в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) грн. 98 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15 липня 2021 року.

Суддя: А.Л. Гонтар