Справа №461/1571/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Книш М.

представника позивача Чури Л.Б.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» (79012, м. Львів, вул. Комаринця, 2а) про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в

18 лютого 2020 року до Галицького районного суду м.Львова звернулася Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтувує тим, що 03.12.2019 року до відділу «Служба у справах дітей Галицького району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради надійшло усне повідомлення про те, що у кв. АДРЕСА_3 проживає малолітня дитини, мати якої зловживає спиртиними напоями. У цей день працівникам відіддлу не вдалось поспілкуватись з мешканцями квартир АДРЕСА_4 , оскіль дверей не відчинили. 12.12.2019 працівниками відділу «Служба у справах дітей» Галицького району вдалось потрапити в помешкання. При спілкуванні з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , пояснили, що алкогольними напоями не зловживають, а конфлікт з сусідами у них через собаку, яка гавкає, а сусідам це не подобається. У квартирі було прибрано про, що складени акт. 23.12.2019 року на служюу «102» надійшло повідомленняз проханням про направлення наряду поліції для госпіталізації хворої дитини, якою виявилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була госпіталізована з інфекційну лікарню, оскільки мала високу температуру тіла. Мати та баба дитини в той день були в стані алкогольного сп`яніння. З дитиною у лікарін була її тітка. ОСОБА_2 запрошувалась на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Галицькій районній адміністрації 09.01.2020 та 23.01.2020 року. На перше засілання відповідачка не з`явилась. На другому остання пояснила, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, до декрету працювала в магазині «Свій маркет». Оскільки батько дитину не визнав, вона перебувала в депресії, вживала алкогольні напої, але зараз вона зрозумілв, що при такій поведінці може втратити дитину, яку любить. Зобов`язалась відвідувати сімейного лікаря. Комісією було рекомендовано , здійснювати соціальний супровід сім`ї ОСОБА_2 . Після чого фахівцями відділу соціальної роботи Личаківсько-Галицького району ЛМЦСССДМ було здійснено візити 28.01.2020, 04.02.2020, 10.02.2020 за адресою проживання сім`ї на АДРЕСА_5 , проте двері ніхто не відчинив. ОСОБА_2 на контакт не виходила, на дзвінки та СМС повідомлення не відповідала. 12.02.2020 року працівник відділу «Служба у справах дітей» Галицького району Л.Чура спільно з фахівцями з соціальної роботи Галицько-Личакцівського району ЛМЦСССДМ О.Подебрій відвідали сім`ю ОСОБА_2 . Двері в квартиру відкрив ОСОБА_5 , який назвався родичем відповідача. Зайшовши в квартиру працівники побачили ОСОБА_2 , яка перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння, на обличчі був синець. Остання пояснила, що синець у неї від того, що вона впала, а вживає алкоголь, бо внеї душевний біль і їй треба розслабитись. На зауваження, що дитина голодна, ОСОБА_2 сказала що дитина голодна тоді, коли вона плаче. Було складено акт оцінки рівня безпеки дитини, відповідно до якого зроблено висновок, що дитині дуже небезпечно перебувати в сім`ї та вона потребує негайного відібрання у матері. Після чого було викликано поліцію та швидку допомогу. Дитина була госпіталізована в МКЛ вул. П.Орлика,4. При цьому, відповідачка відмовилась супроджувати дитину в лікарню. Для госпіталізації дитини в стаціонар показів не було, а тому дитину було поміщено у КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки». Позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.07.2020 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в яких зазначили, що просить позбавити батьких вправ ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання її малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 889,50 грн. на користь закладу в якому перебуватиме дитина починаючи з дня подання заяви і до її повноліття.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 10.03.2020 року відкрите провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22.09.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Надала аналогічні пояснення викладених у позовній заяві. Просила позов задоволиити.

Відповідач в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Пояснила, що раніше вживала алкогольні напої, у зв`язку з післяродовою дипресією. Зараз проходить курс терапії щодо алкоголізму. Також працює в ТзОВ «Рітейл Україна» та отримує зарплату в розмірі 6000 грн. щомісячно. Зазначила, що за час перебування її дитини у будинку дитини відвідувала її двічі протягом 2020 року і тричі у 2021 та приносила їй продукти харчування. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду надіслав клопотання, в якому вказав, що при вирішенні даної справи покладається на розсуду суду та просив здійснювати розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до пунктів 15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Із змісту зазначеної норми випливає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку по вихованню дитини завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання та інше, але ж не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідним медичним висновком.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Саме батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України і на кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Вимоги ст.12 ч.6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно вимог ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Виходячи із змісту ст.ст. 164, 165 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомоостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 23.07.2019 №9, відомості про батька ОСОБА_6 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері.

Відповідно до довідки з місця проживання про склда сім`ї і прописки ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.12.2019 року за адресою АДРЕСА_5 житлове приміщення на 4 поверсі 5 поверхового будинку, складається з двох кімнат. У дані йквартирі чисто, прибрано та присутні необхідні меблі. Для виховання та розвитку дитини створенні задовільні умови. Присутнє дитяче ліжечко та дитяче харчування.

З пояснень ОСОБА_2 від 24.12.2019 року вбачається, що остання мала високу температуру, тому разом із дочкою не поїхала до лікарні. Не може бачитись з дочкою тому, що хворіє. Крім цього вказала, що 22.12.2019 року вживала слабоалкогольний напиток.

Відповідно до повідомлення головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м.Львова» від 13.01.2020 за №34 з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 02.11.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 лікувалась стаціонарно у зв`язку з важкістю стану після народження. Народилась другою з двійні масою 760 грам довжиною 30 см.в термін 27 тижнів. За час спостереження оглядалась лікарем двічі: вдома після виписки та в поліклініці 05.12.2019 року. З 23.12.2019 року госпіталізована в МКЛ вул. П.Орлика,4 І педіатричне відділення з діагнозом ГРВІ, опрілост Доставлена в стаціонар тіткою з температурою 39 градусів. Після виписки з стаціонару двері квартири не відкривають, на прийом до лікаря з дитиною не являються.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.02.2020 року квартири за адресою: АДРЕСА_5 забезпечена водогазоелектро постачанням. Кімнати умебльовані. На час візиту ліжка в кімнатах не застелені, підлога брудна. Вквартирі дуже накурено. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння. Санітарний стан помешкання незадовільний. Для виховання дитини та розвитку дитини створені наступні умови. В кімнаті дитини є дитяче ліжечко, візок для прогулянок. Зі слів ОСОБА_2 дитина в ліжечку не спить. Дитина була голодна, про що повідомлено матері дитини. Проте ОСОБА_2 сказала, що вона сама знає коли годувати доньку, тому що дитина коли голодна плаче. Памперс на дитині був брудним. Тобто умов для виховання та розвитку дитини умов не створено.

Актом проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що дуже небезпечно перебувати дитині з мамою - ОСОБА_2 та бабусею - ОСОБА_4 .

Відповідно до розпорядження №49 від 12.02.2020 року прийнято рішення про негайне відібрання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від її матері - ОСОБА_2 та влаштування дитини в КЗ ЛОР будинок дитини №1 за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до характеристики з благодійної організації «Благодійний фонд «Назарет Львів» від 25.02.2021 року ОСОБА_2 , 1989 року народження, звернулась у дану установу за допомогою у подоланні алкогольної залежності. Про що 01.12.2020 року підписала контракт про проходження амбулаторної програми реабілітації. Остання дотримується узгодженого плану терапії та відділення. За час відвідування програми ознак вживання алкоголю не спостерігалось.

Відповідно до характеристики з місця робти ОСОБА_2 працює на посаді касира торговельного залу з 21.02.2019. За період перебування на посаді касира остання зарекомендувала себе позитивно, як фахівець у галузі торгівлі. За характером спокійна та врівноважена, жодної скарги від клієнтів у сфері обслуговування покупців не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою, завжди готова прийти на допомогу. Посадовий оклад останньої становить 6050 грн. на місяць.

З відповіді Комунального закладу Львівської обласної ради «Будтнок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» за №74 від 02.03.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 за час перебування її малолітньої дочки ОСОБА_3 у вищевказаному закладі відвідувала дитину двічі у 2020 року та тричі у 2021 році, приносила продуктові передачі, постійно цікавилась станом здоров`я, фізичним та розумовим розвитком дитини в телефонному режимі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком (матір`ю) обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки, а саме: не забезпечує необхідного медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не піклується про здоров`я своєї дитини.

Як вбачається з поданої характеристики ОСОБА_2 звернулась за допомогою у подоланні алкогольної залежності, що свідчить про те, що остання стала на шлях виправлення та намагається вилікуватись від алкогольної залежності, для можливості виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Поведінка ОСОБА_2 свідчити про її інтерес до своєї дитини, так як з відповіді КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженям центральної нервової системи та порушенням психіки» вбачається, що відповідачка неодноразово відвідувала дитину як в 2020 році, так і у 2021 році, приносила продуктові передачі та постійно цікавилась станом здоров`я ОСОБА_3 , фізичним та розумовим її розвитком в телефоному режимі, що спростовує доводи позивача про те, що відповідачка не займається дитиною, не слідкує за її станом здоров`я.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дочки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька (матері) від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько (мати) офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.

Суд також враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її дочки не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи було здобуто докази того, що відповідачка лікується від алкоголізму, піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Станом на день розгляду справи безпосередньої загрози життю або здоров`ю ОСОБА_3 у разі поверненні її матері - ОСОБА_2 не має. Відповідачка не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог ,підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в даній справі за рішенням суду у задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12-13, 76 -79, 81,141, 259, 263 - 265, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 164, 166, 180, 181,182 СК України, Конвенцією про права дитини, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» (79012, м. Львів, вул. Комаринця, 2а) про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 12.03.2021 р.

Суддя В.Є.Радченко