Провадження № 2/359/682/2021
Справа № 359/5880/20
05 липня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Русан А.М.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
30 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та її донька ОСОБА_3 з 05.09.2003 року є власниками будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , де вони проживають та зареєстровані. В даному будинку також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який є братом позивача. Відповідач ні одного дня не проживав у вказаному будинку, а лише був зареєстрований. Крім того, відповідач будинком не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, добровільно знятися з реєстрації не намагається. В свою чергу реєстрація відповідача створює позивачу певні перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. У зв`язку з цим, позивач змушена звернутися до суду із даним позовом для захисту своїх прав.
Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились. Натомість, позивач та третя особа подали до суду заяви, якими позов підтримали і просили задовольнити, проти заочного розгляду справи без фіксації судового процесу не заперечували .
Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.
Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками будинку, який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 в рівних долях по Ѕ частині, на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2003 року. Наведене підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 216083065 від 13.07.2020 року (а.с. 8-9).
Згідно довідки Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 244 від 22.07.2020 року вбачається, що у вищевказаному будинку зареєстрований також брат позивача ОСОБА_2 (а.с. 5).
Відповідно Актів про фактичне місце непроживання громадян на території Сеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 19.03.2020 року та 09.07.2020 року, ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою : АДРЕСА_1 з періоду реєстрації і по даний час. Даний факт підтверджується підписами депутата сільської ради Кубатіна В.І. та сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.7).
Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків.
Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим в спірному будинку, там не проживає; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ним право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду сторонами не надано.
Наведене вище свідчить про відсутність відповідача за адресою : АДРЕСА_1 без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню ОСОБА_1 з даним позовом до суду.
Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Заяв чи клопотань від відповідача ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність ОСОБА_2 у спірному будинку поважною, не зазначено і до суду не подано.
Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідача у спірному будинку, а тому вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.
На підставі наведеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 141, 263 - 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 9, 71, 72 Житловий кодекс Української РСР, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 47, 48 Конституції України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 ) витрати посплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Яковлєва