Дата документу 10.03.2021 Справа № 334/446/20
запорізький апеляційний суд
Справа № 22-ц/807/870/21 Головуючий у 1 -й інстанції: Добрєв MB.
Є.У.№ 334/446/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А. В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ПрАТ «СК«Арсенал Страхування» про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Зазначали, що ОСОБА_1 є власником автомобіля КІА, д/з НОМЕР_1 , 2011 року випуску, який знаходиться у користуванні ОСОБА_2 24.08.2018 о 10:10 год. відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Hyundas Getz», н/з НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Бородинській, у М.Запоріжжі, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод для інших учасників руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем КІА, н/з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2018 ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно Договору ОСЦПВВНТЗ АМ/6282550 від 05.07.2018 року відповідальність водія автомобіля «Hyundas Getz», н/з НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Страхова компанія оглянула пошкоджений транспортний засіб позивачів та визначила вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 5 073,60 грн., за відрахуванням франшизи у розмірі 1000 грн. позивачам було сплачено 4073,60 грн, а потім ще доплачено 1500 грн., загальна сума страхового відшкодування, сплаченого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», з урахуванням франшизи, склала 5573,60 грн.

Для виконання робіт по відновлювальному ремонту позивач ОСОБА_1 звернулася до Техноцентру «Навігатор». Вартість виконаних робіт по відновлювальному ремонту автомобіля склала 10 876,94 грн., комісія за перерахування коштів - 50 грн., загальна сума, сплачена позивачем, становить 10926,94 грн. З урахуванням суми, що сплачена страховою компанією 5576,60 грн., 1000 грн. франшизи, дотепер не відшкодовано позивачу 6353,34 грн.

Окрім майнової шкоди, позивач ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., яка полягає в тому, що йому доводилося доводити свою невинуватість в своєму оточенні, поведінка відповідача, який відмовляється добровільно відшкодувати завдану шкоду призводить до моральних страждань.

А позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути на свою користь майнову шкоду в сумі 6353,34 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. з тих самих підстав, що і ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що завдана позивачам майнова шкода відшкодована страховою компанією, належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує суму страхового відшкодування, позивачами не надано, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог, оскільки на підтвердження вартості відновлювального ремонту автомобіля він надав належні і допустимі докази: акт здачі-прийняття виконаних робіт з ремонту автомобіля, рахунок фактуру, квитанцію про переказ коштів тощо. Стосовно відмови суду першої інстанції у стягненні на користь позивачів моральної шкоди скаржник вказав, що підставою для її відшкодування є наявність пошкодження автомобіля, що призвело до душевних страждань позивачів, порушено їх звичайний устрій життя.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржувала, а тому у відповідності до ст.367 ЦПК України справа переглядається тільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційну скаргу ОСОБА_3 отримав 22.02.2021, третя особа ПАТ СК «Арсенал-страхування» -23.01.2021. Відзив на апеляційну скаргу ні відповідач, ні третя особа не надали.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що 24.08.2018 о 10:10 год. відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Hyundas Getz», н/з НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Бородинській у М.Запоріжжі, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод для інших учасників руху, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем КІА, н/з НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2018 ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 340 (триста сорок) гривень.

У результаті цієї ДТП автомобіль КІА н/з НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень.

Згідно Договору ОСЦПВВНТЗ АМ/6282550 від 05.07.2018 відповідальність водія автомобіля «Hyundas Getz», н/з НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Згідно рахунку-фактури № СФ-0001249 від 03.09.2018 і акту № РН-000162 здачі-прийняття робіт від 06.09.2018 ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Техноцентр «Навігатор» за відновлювальний ремонт автомобіля 10 876,94 грн. (а.с.21, 22,23).

Відповідно до довідок ПрАТ «СК «Арсенал страхування» за №2566-18 від 22.11.2018 та за №0317-19 від 12.02.2019 (а.с.24,108) розмір страхового відшкодування, сплаченого ОСОБА_1 в рахунок відновлювального ремонту, становить 5579,88 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано доказів, які конкретно пошкодження зазнав їх автомобіль внаслідок ДТП, та які саме роботи з відновлювального ремонту повинні були проводитись, що унеможливлює встановлення реального розміру збитків. На думку суду першої інстанції, позов заявлено до неналежного відповідача, оскільки страхова компанія, яка частково провела страхове відшкодування, повинна повністю відповідати за завдані позивачам збитки.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції неможна.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з п. 1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам

фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст.1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода -у зменшенні майнової сфери потерпілого, що, своєю чергою, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

За приписами ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є транспортні засоби. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Таким чином, відповідно до вимог статті 1166 ЦК України на позивача покладено обов`язок доказати наявність заподіяної йому шкоди та її розмір, а відповідач в даних правовідносинах може бути звільнений від цивільно-правової відповідальності лише при доведеності ним обставин, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Звертаючись до суду, ОСОБА_2 не надав доказів того, що страховик, який здійснив часткове відшкодування витрат на відновлювальнии ремонт транспортного засобу, перевищив свій ліміт відповідальності. Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що всі ушкодження автомобіля, на усунення яких був проведений відновлювальнии ремонт, були наслідком ДТП, яке сталося за вини відповідача.

Отже доводи апеляційної скарги стосовно безпідставної відмови суду першої інстанції у стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 майнової шкоди є необгрунтованими.

Втім, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем у справі не була сплачена позивачам сума франшизи, яка була встановлена договором ОСЦПВВНТЗ АМ/6282550 від 05.07.2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза -частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку.

Позивач не вказує про отримання від відповідача грошових коштів в якості сплати франшизи.

¦

У відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України відповідач доказів щодо сплати позивачу франшизи у розмірі 1000 гривень під час розгляду справи не надав.

Таким чином, сума франшизи в розмірі 1000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Не ґрунтуються на вимогах закону висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3)в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана та вини останнього в її заподіянні. З`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пункт 9 Постанови вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Сам факт пошкодження автомобіля та участь водія ОСОБА_2 під час ДТП у транспортному засобі, який був пошкоджений, спричинив останньому певні душевні переживання, тому і з врахуванням принципу пропорційності та справедливості, колегія суддів вважає, що відповідач повинен відшкодувати останньому моральну шкоду у розмірі 5 500,00 грн.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 дорівнює 1248,65 гривень (499,46 грн. перша інстанція + 749,19 гривень апеляційна).

Керуючись ст. ст. 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове - про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) майнову шкоду в розмірі 1000,00 гривень ( одна тисяча гривень 00 копійок), моральну шкоду у розмірі 5 500,00 гривень ( п`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), а всього 6 500,00 гривень (шість тисяч п`ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1248,65 гривень ( одна тисяча двісті сорок вісім гривень 65 копійок).

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська