Постанова

Іменем України

03 березня 2021 року

м. Київ

справа № 274/1267/16-ц

провадження № 61-22383св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТУР ПЛЮС ТРАНС», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУР ПЛЮС ТРАНС» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2019 року у складі судді Замеги О. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у складі колегії суддів:

Микитюк О. Ю., Талько О. Б., Коломієць О. С.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до видання «Бердичівський погляд» в особі засновника ? Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУР ПЛЮС ТРАНС» (далі - ТОВ «ТУР ПЛЮС ТРАНС»),

ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона є народним депутатом Верховної Ради України V, VI, VII скликання, головою Житомирської обласної організації політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина». За результатами проведення місцевих виборів 25 жовтня 2015 року отримала мандат депутата Житомирської обласної ради та обрана на посаду голови Житомирської обласної ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті Інтернет-видання «Бердичівський погляд» опубліковано статтю ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій він надуманими та безпідставними твердженнями намагався дискредитувати її як патріота, політика, активного громадського діяча, благодійника, законнослухняного громадянина, вказав на безпринципність та аморальність її поведінки в політичному житті. Відверто брехливі і нічим не підкріплені твердження вводять в оману громадян щодо дійсно патріотичних поглядів позивача, що доведені роками плідної праці

з розроблення та прийняття важливих законів як для окремого громадянина, суспільства, так і держави в цілому. У своїй статті ОСОБА_2 створює її образ як бездушного політика, бездіяльного, безпринципного, здатного заради високих посад та державних нагород зрадити інтереси громадян та держави. Вся інформація статті в сукупності наводить читача на думку, що вона здатна на вчинення аморальних дій, які є неетичними, аморальними та підлягають загальному суспільному осуду, на вчинення злочину, беззаконня. Відповідач подає неправдиву інформацію, цинічно перекручуючи факти та спекулюючи ними, звинувачує її в політичній та громадській бездіяльності, аморальній поведінці і в тому, що вона винна у смерті дитини та спричиненні іншій дитині тілесних ушкоджень.

Після виходу вказаної статті у людей склалось враження, що саме вона є тією людиною, яка використовує політику для власної вигоди, байдужа до майбутнього громадян України. Спекулювання відповідача фактом отримання ОСОБА_1 почесного звання «Заслужений юрист України», зокрема формулюванням ІНФОРМАЦІЯ_3» змушує суспільство дійти висновків, що позивач пов`язана із злочинним режимом ОСОБА_5.

На обґрунтування заподіяння їй моральної шкоди позивач зазначала, що вона зазнала значних глибоких душевних страждань у зв`язку з поширенням зазначених відомостей, які принижують її честь, гідність та ділову репутацію.

У зв`язку з цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують її честь, гідність та ділову репутацію, такі тези статті ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованої ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання «Бердичівський погляд»:

1. «... Она просто осела в кресле областного председателя ВО «Батьківщина». Это то самое ВО, с которого она несколько раз убегала и столько же раз прибегала обратно. В зависимости от того, как ляжет политическая карта, в том смысле какому Богу молится очередной президент страны. Кстати, хочу напомнить русскоязычному населению нашего города, что «Батьківщина», в переводе

с «великого и могучего» значит «Родина». И порядочному человеку, который считает себя патриотом, негоже продавать свою «Батьківщину-Родину». Но для некоторых ура-патриотов ? это мелочи жизни...»;

«Просидев в Верховной Раде два созыва, она, как черт из табакерки, выскочила в городе Бердичеве, надеясь здесь сотворить этакий хет-трик (следуя спортивной терминологии, один футболист-хоккеист в одном матче забивает три гола в ворота соперника). И этот хет-трик ей с большим трудом удался. Она в третий раз, хоть и с черного хода, но стала народным депутатом».

2. «... Чем же она очаровала бердичевских избирателей? ...А свои обещания начала выполнять довольно оригинально: с молчаливого согласия своего босса, почти однофамильца ОСОБА_3, пинком под зад выгнала со спортивного зала на лютый мороз сотню-другую детишек с их тренерами...»;

« ...если она увидит, что их папы и мамы в воскресенье (день выборов) вели себя «хорошо», она их пустит в спортзал побегать и попрыгать, заодно они

и погреются. И судя по результатам подсчета голосов, мамы и папы этих деток вели себя хорошо, тем более, что до этого получили на мелкие расходы сотню-другую в национальной валюте, и откушав «на шару» по куску торта, по весу

и размеру попавшего в Книгу рекордов Гиннеса города Бердичева…».

3. « Она вдруг вспомнила, что водила дружбу с легендарной ОСОБА_4 . Правда , потом их пути разошлись, и они оказались по разные стороны баррикад. ОСОБА_4 отправилась в места не столь отдаленные, а ОСОБА_1 стало негоже водить дружбу абы с кем...».

4. «... ОСОБА_1 , облобызав ручку ОСОБА_5 ,

с трепетом прижала к груди ксиву «Заслуженного юриста Украины» ...»;

«…И весь этот беспредел творит особа, которая, чтобы понравиться избирателям, на тяп-ляп соорудила качелю, убившую одного и покалечившую другого ребенка. А вместо того, чтобы отправиться на лет 10 «топтать зону», просидела два года в мягком кресле Верховной Рады, заработав от безделия мозоль на «пятой точке». Интересная все-таки у нас судебная система. Украл велосипед или мешок картошки ? загремишь «под панфары», как говорит

в кинофильме «Тени изчезают в полдень» ОСОБА_6 (в исполнении ОСОБА_6 ). Убил человека ? получи мандат депутата и спи спокойно...»;

- стягнути солідарно з відповідачів завдану їй моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн, перерахування яких здійснити на користь Житомирського обласного будинку дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від

14 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року, позов задоволено частково.

Визнано такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , такі тези статті ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованої ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання «Бердичівський погляд»:

1.« Она просто осела в кресле областного председателя ВО «Батьківщина». Это то самое ВО, с которого она несколько раз убегала и столько же раз прибегала обратно».

2. «И порядочному человеку, который считает себя патриотом, негоже продавать свою «Батьківщину-Родину». Но для некоторых ура-патриотов ? это мелочи жизни».

3. «Просидев в Верховной Раде два созыва, она, как черт из табакерки, выскочила в городе Бердичеве».

4. «С молчаливого согласия своего босса, почти однофамильца ОСОБА_3, пинком под зад выгнала со спортивного зала на лютый мороз сотню-другую детишек с их тренерами».

5. «Если она увидит, что их папы и мамы в воскресенье (день выборов) вели себя «хорошо», она их пустит в спортзал побегать и попрыгать, заодно они

и погреются».

6. « ОСОБА_1 , облобызав ручку ОСОБА_5 ».

7. «А вместо того чтобы отправиться на лет 10 «топтать зону», просидела два года в мягком кресле Верховной Рады, заработав от безделия мозоль на «пятой точке».

Стягнено солідарно з видання «Бердичівський погляд» в особі засновника ?

ТОВ «ТУР ПЛЮС ТРАНС» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Суди керувалися тим, що ОСОБА_2 у своїй статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованій

ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання «Бердичівський погляд», поширив стосовно ОСОБА_1 інформацію, яка є такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, що є підставою для відшкодування відповідачами моральної шкоди.

Аргументи учасників справи

У грудні 2019 року ТОВ «ТУР ПЛЮС ТРАНС» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просило судові рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не застосували статті 8, 9, 34, 129 Конституції України та норми міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які є частиною національного законодавства України, зокрема, статтю 10 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод. Не звернули уваги на те, що спір у цій справі

є аналогічним спору у справі за позовом ОСОБА_7 і ОСОБА_8 до ЗАТ «Українська Прес-Група» як засновника і видавця газети «День» і автора публікацій ОСОБА_9 . Зазначену справу № 72713/01 розглянув Європейський суд з прав людини справи відповідно до статті 34 Конвенції.

Суд апеляційної інстанції послався на статтю 37 Закону України «Про пресу», якого не існує, оскільки в Україні діє Закон України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні». Крім того, позивач не заявляла вимог про спростування інформації, тому немає підстав для застосування статті 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні».

За результатами судово-лінгвістичної експертизи від 29 травня 2017 року

№ 8234/16-39 зроблено висновок, що деякі висловлювання, що використані

у тексті статті «Послевкусие вьіборов-2015 или «ХОД КОНЕМ» по-бердичевски», містять інформацію негативного образливого характеру про ОСОБА_1 .

В інших міститься інформація негативного образливого характеру щодо ОСОБА_1 та її діяльності, викладена у формі оціночних суджень, а не тверджень.

Таким чином, тези статті ОСОБА_2 є оціночними судженнями, за які, відповідно до статті 30 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-ХІІ) ніхто не може бути притягнений до відповідальності. Позивач не довела належними доказами недостовірності інформації, яка міститься у статті, і не довела факту порушення такою інформацією її прав та інтересів, які підлягають захисту. ОСОБА_2 відобразив інформацію, яка отримана з джерел ЗМІ та підтверджена доказами, яка викладена у формі оціночних суджень, критики. Межа допустимої критики ОСОБА_1 як публічної особи є значно ширшою, ніж пересічного громадянина України, а тому позивач може зазнавати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації.

Тому суди порушили норми статті 277 ЦК України та статті 30 Закону № 2657-ХІІ.

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є безпідставною, умисел журналіста не доведений, наявність та розмір шкоди не підтверджені доказами. ОСОБА_1 не зверталась до газети «Бердичівський погляд» ні з вимогою про спростування недостовірної інформації, ні з вимогою про опублікування відповіді. Не може виникнути солідарної відповідальності ЗМІ і дописувача, лист якого опублікувала газета, солідарне стягнення моральної шкоди не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, позивач не заявляла вимог про стягнення на свою користь моральної шкоди в розмірі 100 000, 00 грн, а просила стягнути й перерахувати кошти на користь Житомирського обласного будинку дитини для дітей-сиріт та дітей, що залишились без піклування батьків.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржуються в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ТУР ПЛЮС ТРАНС»,

ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.

У лютому 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_10 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила залишити її без задоволення,

а оскаржені рішення без змін.

ОСОБА_2 відзиву на касаційну скаргу ТОВ «ТУР ПЛЮС ТРАНС» не подав.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є народним депутатом Верховної Ради України V, VI, VII скликання, головою Житомирської обласної організації політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина».

ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання «Бердичівський погляд» опублікована стаття ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2» про депутата Житомирської обласної ради, голову Житомирської обласної ради, голову Житомирської обласної організації політичної партії «Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» ОСОБА_1 ,

у якій поширено оспорювану інформацію.

Згідно з висновком судово-лінгвістичної експертизи від 29 травня 2017 року

№ 8234/16-39 висловлювання, які містяться у тексті статті «Послевкусие выборов-2015 или «ХОД КОНЕМ» по-бердичевски», розміщеної ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному сайті інтернет-видання «Бердичівський погляд» (автор

ОСОБА_2 ), а саме:

«... Она просто осела в кресле областного председателя ВО «Батьківщина. Это то самое ВО, с которого она несколько раз убегала и столько же раз прибегала обратно»; «И порядочному человеку, который считает себя патриотом, негоже продавать свою «Батьківщину-Родину». Но для некоторых ура-патриотов ? это мелочи жизни»; «С молчаливого согласия своего босса, почти однофамильца ОСОБА_3, пинком под зад выгнала со спортивного зала на лютый мороз сотню-другую детишек с их тренерами»; «А вместо того чтобы отправиться на лет 10 «топтать зону», просидела два года в мягком кресле Верховной Рады, заработав от безделия мозоль на «пятой точке»; «...если она увидит, что их папы и мамы в воскресенье (день выборов) вели себя «хорошо», она их пустит в спортзал побегать и попрыгать, заодно они и погреются»; «Просидев в Верховной Раде два созыва, она, как черт из табакерки, выскочила в городе Бердичеве»; «... ОСОБА_1 , облобызав ручку ОСОБА_5 ...» містять інформацією негативного образливого характеру про особу ОСОБА_1 . Така інформація сприяє формуванню

у адресатів негативного ставлення до ОСОБА_1 та негативної оцінки її моральних та ділових якостей.

У висловлюваннях: «И порядочному человеку, который считает себя патриотом, негоже продавать свою «Батьківщину-Родину». Но для некоторых ура-патриотов ? это мелочи жизни...»; «...если она увидит, что их папы и мамы в воскресенье (день выборов) вели себя «хорошо», она их пустит в спортзал побегать

и попрыгать, заодно они и погреются»; «... ОСОБА_1 , облобызав ручку ОСОБА_5 ...»; «А вместо того чтобы отправится на 10 лет «топтать зону», просидела два года в мягком кресле Верховной Рады, заработав от безделия мозоль на «пятой точке» міститься інформація негативного образливого характеру щодо особи ОСОБА_1 та її діяльності, викладена у формі оціночних суджень, а не тверджень.

У висловлюванні «с молчаливого согласия своего босса, почти однофамильца ОСОБА_3, пинком под зад выгнала со спортивного зала на лютый мороз сотню-другую детишек с их тренерами...» міститься інформація фактологічного характеру, яка викладена у формі фактичних тверджень стосовно діяльності ОСОБА_1 і допускає можливість верифікації (перевірки на предмет відповідності дійсним фактам).

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України, зокрема, честь, гідність

і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц (провадження № 61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК Українисвідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча

б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі ? Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) щодо її застосування».

Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати

і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади

і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане

з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду

і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією

з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS

v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, §188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року).

Преса відіграє істотну роль у демократичному суспільстві. І хоча вона не може переступати певні межі, зокрема, щодо репутації, прав інших осіб і необхідності запобігання розголошенню конфіденційної інформації, тим не менш її обов`язком є передавати у спосіб, сумісний із її обов`язками та відповідальністю, інформацією та ідеї з усіх питань суспільного інтересу, включно з тими, що стосуються правосуддя. Не тільки на неї покладається завдання передавати таку інформацію та ідеї; громадськість також має право їх отримувати. Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також

і форму, в якій вони надаються. Журналістська свобода також включає можливість перебільшень або навіть провокацій. Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політик є ширшою, ніж щодо пересічної особи, на відміну від якої публічна особа неминуче та свідомо йде на те, щоб усі її слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (GAZETA UKRAINA-TSENTR v. UKRAINE, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, від 15 липня 2010 року.).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 607/4318/16-ц (провадження № 61-24241св18) зроблено висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики

у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку

з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати».

Ніхто не може бути притягнений до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).

ЄСПЛ вказує, що «у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень

є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що

є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP

v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року).

Безсумнівно, пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, від 08 липня 1986 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2020 року у справі № 757/32917/17-ц (провадження № 61-4421св19) зазначено, що: «розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести,

а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Крім того, аналіз національного законодавства та стаття 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів)».

Тези статті ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2», опублікованої ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті інтернет-видання «Бердичівський погляд», наприклад: «Просидев в Верховной Раде два созыва, она, как черт из табакерки, выскочила в городе Бердичеве..»; «И порядочному человеку, который считает себя патриотом, негоже продавать свою «Батьківщину-Родину»; «с молчаливого согласия своего босса, почти однофамильца ОСОБА_3, пинком под зад выгнала со спортивного зала на лютый мороз сотню-другую детишек с их тренерами...»,

з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири, іронії, сарказму, є оцінкою та критичними висловлюваннями щодо дій відповідача як посадової особи(народного депутата України), які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, правдивість яких можна перевірити на предмет їх дійсності.

За таких обставин суди не врахували, що позивач є посадовою особою (народним депутатом України), і межа допустимої критики щодо неї є ширшою, ніж щодо пересічної особи, тому, враховуючи положення статті 10 Конвенції, колегія суддів вважає, що суди зробили помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки немає підстав для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, то немає і підстав для стягнення моральної шкоди.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення

в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним та зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, судові рішення

в оскарженій частині скасувати з ухваленням нового рішення про відмову

у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Зважаючи на відмову в задоволенні позову, понесені ТОВ «ТУР ПЛЮС ТРАНС» судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 2 893,80 грн та касаційної скарги у розмірі 5 787,61 грн підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУР ПЛЮС ТРАНС» задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від

14 червня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від

11 листопада 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУР ПЛЮС ТРАНС», ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства

з обмеженою відповідальністю «ТУР ПЛЮС ТРАНС», ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТУР ПЛЮС ТРАНС» судові витрати на сплату судового збору

у розмірі 8 681,41 грн.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня

2019 року та постанова Житомирського апеляційного суду від 11 листопада

2019 року в скасованій частині втрачають законну силута подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Краснощоков

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов