КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/4410/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10309/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Пономаренко Н.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання незаконними дій, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 10 вересня 2019 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом ННХ 096229, згідно з яким він є спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_2 , а саме: недоотриманої у зв`язку зі смертю пенсії у розмірі 93 556 грн. 01 коп., що підтверджується Довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - ГУПФУ у м. Києві) 16 липня 2019 року за вих. № 155046/04.

На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом ГУПФУ у м. Києві виплачено позивачу недоотриману пенсію ОСОБА_2 у розмірі 95 277 грн. 35 коп.

Однак, оскільки з вищенаведеної довідки неможливо дізнатися за який період виникла заборгованість по виплаті пенсії померлому ОСОБА_2 , чи було здійснено перерахунок пенсії та з якого строку він не отримував пенсійні виплати, 28 листопада 2019 року було відправлено адвокатський запит до ГУПФУ у м. Києві з метою отримання вказаної інформації.

Разом з тим, відповіддю ГУПФУ у м. Києві було відмовлено у наданні даних щодо недоотриманих пенсійних виплат померлого ОСОБА_2 .

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що спірним є визнання незаконними дії ГУПФУ у м. Києві по ненаданню повної інформації про суму недоплачених пенсійних виплат померлого та недоотриманих у зв`язку з тим суму виплат по спадщині за законом у повному обсязі, позивач просив:

- визнати незаконними дії ГУПФУ у м. Києві щодо отримання інформації по недоотриманих коштах по пенсійних виплатах померлого ОСОБА_2 спадкоємцем ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ННХ 096229;

- зобов`язати ГУПФУ у м. Києві надати повну інформацію щодо недоотриманих сум пенсійних виплат померлого ОСОБА_2 з усіма перерахунками, не враховуючи норми ч. 1 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- виплатити ОСОБА_1 решту спадщини за законом померлого ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ГУПФУ у м. Києві нарахувати та виплатити позивачу на підставі, у порядку та у розмірі компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати частин пенсії, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати";

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ у м. Києві судовий збір у розмірі 840 грн. 40 коп. на користь позивача (а.с. 2-6).

Остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: визнати незаконними дії ГУПФУ у м. Києві щодо ненадання інформації у своїй відповіді від 05.12.2019 року № 295336/07 на адвокатський запит від 28.11.2019 року з якого терміна померлий не отримував пенсійні виплати та відповідно суму недоотриманих коштів з моменту припинення виплат до смерті. Також, у вказаній заяві позивач зазначив про неможливість конкретизувати розмір та решту спадщини за законом померлого ОСОБА_2 , а також ціну позову, справу просив розглянути за відсутності позивача (а.с. 41, 60).

08 липня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач посилався на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 45-47).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 65-69).

Не погодившись з рішенням районного суду, 11 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду запеляційною скаргою. В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення районного суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначив, що суд не врахував обставині доказів, якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову (а.с. 72-78).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач ОСОБА_1 був сповіщений на зазначену ним адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Крім того, оскільки апелянт ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції повідомив про отримання ним інформації через адвоката Бірюкова А.В., останній був повідомлений апеляційним судом про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення судового поштового відправлення. Відповідач ГУПФУ у м. Києвібув сповіщений на зазначену ним адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення (а.с. 83-85, 93-97).

Наведені обставини свідчать, що позивач ОСОБА_1 , який звернувся до апеляційного суду із скаргою, повідомлений про розгляд справи апеляційним судом за поданою ним скаргою.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом ННХ 096229, згідно з яким він є спадкоємцем майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , а саме: недоотриманої у зв`язку зі смертю пенсії у розмірі 93 556 грн. 01 коп., що підтверджується Довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві 16 липня 2019 року за вих. № 155046/04 (а.с. 8, 17).

На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом ГУПФУ у м. Києві виплачено позивачу недоотриману пенсію ОСОБА_2 у розмірі 95 277 грн. 35 коп., про що свідчить наявна в матеріалах справи копія відповідної квитанції (а.с. 16).

28 листопада 2019 року адвокат Бірюков А.М., діючи в інтересах позивача, звернувся до відповідача з адвокатським запитом, в якому просив надати інформацію стосовно померлого ОСОБА_2 , зокрема, періоди, час та розмір нарахованих і виплачених ОСОБА_2 грошей щомісячно. До цього запиту представником додано ордер надання правової допомоги адвоката та копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 13).

Листом від 05 грудня 2019 року за № 295336/02 відповідач відмовив адвокату Бірюкову А.М. у наданні запитуваної інформації з підстав ненадання доказів, які б свідчили про наявність у адвоката та його довірителя дозволу на поширення інформації відносно ОСОБА_2 (а.с. 14-15).

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 11 Закону України "Про інформацію", інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

При цьому, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб.

У свою чергу, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у позивача права отримувати інформацію щодо померлого ОСОБА_2 , зокрема, свідоцтва про право спадщину за законом, адвокатом до адвокатського запиту додано не було, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність твердження позивача про незаконність дій відповідача при наданні відповіді на адвокатський запит, адже ГУПФУ у м. Києві, надаючи таку відповідь, діяло в порядку, у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, позивач ОСОБА_1 зазначав адресу зареєстрованого місця проживання в місті Донецьку, проте був сповіщений судом на зазначену ним адресу електронної пошти і брав активну участь в розгляді справи, зокрема, подавав до районного суду письмові пояснення, заяви і клопотання, у т.ч. про розгляд справи за його відсутністю, про що у справі є докази (а.с. 24-26, 33, 41, 54, 56-58, 60-63)

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив доводи апелянта, що він не був обізнаний про розгляд справи районним судом та був позбавлений можливості реалізувати право щодо надання і витребування доказів.

Клопотання ОСОБА_1 про витребування у відповідача інформації щодо розміру заборгованості ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки такого клопотання позивач в суді першої інстанції не заявляв, а наявність (відсутність) заборгованості ОСОБА_2 не є предметом заявлених позовних вимог у цій справі.

ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи апеляційним судом, не передбачає можливості уточнення (зміни) позовних вимог та витребування апеляційним судом нових доказів про витребування яких не було заявлено в суді першої інстанції.

При цьому, на думку колегії суддів, таке судове рішення не перешкоджає реалізації права спадкоємця ОСОБА_1 самостійно або через представника звернутись до ГУПФУ у м. Києві за наданням відповідної інформації щодо розміру нарахованих проте не виплачених грошей ОСОБА_2 , із доданням до звернення доказів які підтверджують право ОСОБА_1 , як спадкоємця, отримувати інформацію стосовно ОСОБА_2 , та у випадку непогодження із розміром виплачених грошей звернутись до суду із відповідним позовом, визначивши як зміст так і розмір позовних вимог (ціну позову).

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 16 липня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова