Постанова

Іменем України

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 2-5046/11

провадження № 61-2644св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос»,

представник позивача - адвокат Олійник Аліна Олегівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Носов Олександр Миколайович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року

у складі колегії суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю., Ямкової О. О., та касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Носов Олександр Миколайовича, на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2020 року у складі судді Гуденко О. А. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк»

(далі - ПАТ «Кредитпромбанк») звернулося до суду з позовом до

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 24 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 23/030/08-ZKLN,

за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 800 000,00 грн зі сплатою 16 % річних строком до 23 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого останній зобов`язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Вказувало, що ОСОБА_1 належним чином взятих на себе зобов`язань не виконував, внаслідок чого станом на 09 серпня 2011 року утворилася заборгованість у сумі 801 200,87 грн, яка складається із заборгованості: зі сплати процентів у сумі 128 075,57 грн, заборгованості за кредитом у сумі

620 689,66 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів у період з 13 грудня 2010 року до 09 серпня 2011 року у сумі 15 617,50 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту у період з 13 грудня 2010 року до 09 серпня 2011 року у сумі 12 818,14 грн, а також штрафу за ненадання документів, передбачених кредитним договором, у сумі 24 000,00 грн.

Ураховуючи зазначене, ПАТ «Кредитпромбанк» просило суд стягнути

з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року

№ 23/030/08-ZKLN станом на 09 серпня 2011 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі - 620 689,66 грн, процентів - 128 075,57 грн, пені - 28 435,64 грн, штрафу - 24 000,00 грн, а всього 801 200,87 грн.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва

від 17 вересня 2012 року, з урахуванням ухвали від 30 жовтня 2012 року про виправлення описки, позов ПАТ «Кредитпромбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 801 200,87 грн, з яких: заборгованість зі сплати процентів -128 075,57 грн, заборгованість за кредитом -620 689,66 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 15 617,50 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту -

12 818,14 грн, штраф за ненадання документів -24 000,00 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня

2015 року заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено.

Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-5046/11, з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 листопада

2016 року заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про заміну сторони у виконавчому провадженні задоволено.

Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі № 2-5046/11, з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 вересня

2019 року заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 17 вересня 2012 року скасовано, справу призначено до розгляду

в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2020 року залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Дельта Банк» -

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Геліос»).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада

2020 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрито у зв`язку з його смертю.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2020 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Геліон» заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року

№ 23/030/08-ZKLN у сумі 801 200,87 грн, з яких: заборгованість зі сплати процентів - 128 075,57 грн, заборгованість за кредитом - 620 689,66 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 15 617,50 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 12 818,14 грн, штраф за ненадання документів - 24 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач довів належними та допустимими доказами обставини щодо укладення між сторонами кредитного договору, проте відповідач зобов`язання, передбачені вказаним договором, у повному обсязі не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість, розмір якої ОСОБА_1 не спростований, тому позовні вимоги є обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Носовим О. М. , задоволено частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2020 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року

№ 23/030/08-ZKLN у сумі 290 956,02 грн, яка складається із заборгованості: зі сплати процентів у сумі 128 075,57 грн, заборгованості за кредиту в сумі 110 444,84 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів в сумі 15 617,50 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 12 818,14 грн, штрафу в сумі 24 000,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок районного суду про наявність у позивача права на дострокове стягнення з ОСОБА_1 кредитних коштів є помилковим, оскільки дослідженими доказами доведено, що не було дотримано вимог кредитного договору та Закону України «Про захист прав споживачів» про дострокове стягнення коштів. Позивачем, хоча і було направлено вимогу на ім`я відповідача, але це було зроблено не за адресою його реєстрації, яка вказана, зокрема, в кредитному договорі. Тому у позивача виникло тільки право на стягнення

з відповідача заборгованості, яка утворилася у нього станом на 09 серпня 2011 року (строк, зазначений у позовних вимогах), що становить

290 956,02 грн, яка складається із заборгованості зі сплати процентів у сумі 128 075,57 грн, заборгованості за кредитом у сумі 110 444,84 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів у період з 13 грудня 2010 року до 09 серпня 2011 року у сумі 15 617,50 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту у період

з 13 грудня 2010 року до 09 серпня 2011 року в сумі 12 818,14 грн, а також штраф за ненадання документів, передбачених кредитним договором, у сумі 24 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2021 року до Верховного Суду,

ТОВ «Фінансова компанія «Геліос», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2020 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Носов О. М., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким

у задоволенні позову відмовити.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргоюТОВ «Фінансова Компанія «Геліос».

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Носов О. М.

У квітні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2021 року справу призначено

до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що на час розгляду цієї справи строк повернення кредиту повністю настав (строк повернення кредитних коштів - до 23 листопада 2017 року), позичальник не надав жодних доказів погашення заборгованості та фактично вся заборгованість за кредитним договором є простроченою.

Вважає, що посилання суду апеляційної інстанції на передчасність звернення з позовом до суду є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2012 року та фактично в 2019-2020 роках здійснювався розгляд справи, під час якої судом першої інстанції правильно встановлено факт невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень

ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 280/290/16-ц (провадження

№ 61-17475св18), від 12 лютого 2019 року у справі № 914/2649/17 (провадження № 12-216гс18), від 27 березня 2019 року у справі

№ 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18); у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження

№ 61-11сво17), від 23 січня 2019 року у справі № 751/8618/15-ц (провадження № 61-17862св18), від 11 вересня 2019 року у справі

№ 133/1195/16-ц (провадження № 61-23848св18), від 23 червня 2020 року

у справі № 910/5561/19.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Носов О. М.,

мотивована тим, що в порушення статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пунктів 5.2 та 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженою Постановою Національного банку України від 18 червня

2003 року № 254, рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовані, посиланням на виписки за рахунками на ім`я ОСОБА_1 ,

у яких не зазначено прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Вважає, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи, на підставі неналежних, недопустимих та недостовірних доказів.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Носов О. М., зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 752/6743/16-ц (провадження № 61-17735св18), від 30 січня 2018 року у справі

№ 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), від 29 травня 2019 року

у справі № 539/1582/16-ц (провадження № 61-33362св18).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що ОСОБА_1 вчиняв усі дії, що свідчили про бажання отриматита фактично отримання кредиту

в сумі 800 000,00 грн, зокрема в анкеті позичальника від17 березня

2008 року зазначено цю суму, в заяві від 23 березня 2008 року також зазначено цю суму, у виписках по рахунках боржника також зазначено, що відповідач отримав 800 000,00 грн.

Також зазначає, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 січня 2012 року у справі № 1411/249/2012, яке набрало законної сили, встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та факт невиконання умов кредитного договору.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 березня 2008 року ОСОБА_1 подав до ПАТ «Кредитпромбанк» анкету, де висловив бажання отримати кредит на господарчі потреби у сумі 800 000,00 грн (а.с. 90-96, т. 3).

23 березня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Кредитпромбанк» із заявою про надання невідновлювальної кредитної лінії в сумі 800 000,00 грн строком на 116 місяців до 23 листопада 2023 року під 16 % річних на споживчі цілі.

24 березня 2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 23/030/08-ZKLN, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 800 000,00 грн на споживчі цілі строком до 23 листопада 2017 року зі сплатою 16 % річних, а у випадку невиконання умов договору - пені, а також штрафу за ненадання щорічно договору страхування заставленого майна чи особистого страхування

у розмірі 3 % від суми отриманого кредиту.

Відповідно до пункту 3.1 цього договору ОСОБА_1 зобов`язався починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту забезпечити погашення отриманого кредиту шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту, на рахунок, вказаний

в пункті 1.2 цього договору, у період з 1 до 10 (включно) число кожного календарного місяця.

Вказані кошти згідно з умовами договору, були зараховані на позичковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується випискою із рахунку.

24 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 23/2/031/08-Z, відповідно до якого останній зобов`язується солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 .

Забезпеченням виконання зобов`язань за договором була визначена іпотека земельної ділянки, кадастровий номер :21:000:0604, загальною площею 2 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та належить майновому поручителю ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 923013 від 02 квітня

2008 року (а.с. 71-72, т. 3).

Видача кредитних коштів була здійснена банком із зазначеного рахунку на підставі заяв на видачу готівки № 82_2 на суму 300 000,00 грн та № 82_28 на суму 500 000,00 грн.

ОСОБА_1 заперечував свій підпис на заяві про отримання

300 000,00 грн та наголошував на тому, що кредитний договір він уклав за проханням ОСОБА_2 , який і розпоряджався отриманими кредитними коштами.

Після отримання коштів ОСОБА_1 протягом 2008-2010 років здійснював погашення кредиту, в тому числі у 2008 році, щомісячно сплачував кредитні кошти у сумі 6 896,55 грн (вказаний щомісячний розмір передбачений умовами договору, виходячи з отриманих кредитних коштів

у розмірі 800 000,00 грн).

25 червня 2011 року ПАТ «Кредитпромбанк» надіслало ОСОБА_1 , який був зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , повідомлення із вимогою сплати всієї заборгованості за кредитним договором у строк до 20 липня 2011 року на адресу:

АДРЕСА_2 , що не є місцем реєстрації позичальника (а.с. 24, т. 1).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 09 серпня

2011 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 801 200,87 грн та складалася із: заборгованості за кредитом

у сумі 620 689,66 грн, заборгованості зі сплати процентів у сумі

128 075,57 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 15 617,50 грн, пені за несвоєчасну сплату кредиту у сумі 12 818,14 грн та штрафу за ненадання документів у сумі 24 000,00 грн.

17 вересня 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 801 200,87 грн, з яких: заборгованість зі сплати процентів - 128 075,57 грн, заборгованість за кредитом -

620 689,66 грн, пеня за несвоєчасну сплату процентів - 15 617,50 грн, пеня за несвоєчасну сплату кредиту - 12 818,14 грн, штраф за ненадання документів - 24 000,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області

від 24 січня 2012 року у справі № 1411/249/2012, яке набрало законної сили

27 березня 2012 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку з кадастровим номером :21:000:0604, загальною площею 2 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та належить майновому поручителю ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 923013 від 02 квітня 2008 року

в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ «Кредитпромбанк»

в загальній сумі 801 200,87 грн за договором від 24 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк», шляхом продажу іпотечного майна з прилюдних торгів зі встановленням початкової ціни -

2 133 500,00 грн (а.с. 71-72, т. 3).

Вказані судові рішення не виконано.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2015 року за заявою ПАТ «Дельта Банк» замінено сторону стягувача

у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа

у справі № 2-5046/11 з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до результатів проведення відкритих електронних торгів, що були оформлені протоколом від 14 серпня 2019 року № UKR-2019-03, переможцем стало ТОВ «Фінансова компанія «Геліос».

20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вжиття заходів до ОСОБА_2 , який підробив заяву про одержання готівки № 82_2 (кримінальне провадження

№ 0000385) (а.с.229, т. 1).

26 вересня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» укладений договір № 1962/К купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав. Відповідно до додатку № 1 договору відступлення права вимоги, зокрема банком було відступлено новому кредитору право вимоги за кредитним договором від 24 березня 2008 року № 23/030/08-ZKLN

у загальному розмірі 1 545 781,36 грн (а.с. 171-174, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно

у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» підлягає задоволенню.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Носов О. М., підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 627 ЦК України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається

в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Статтею 76 ЦПК Українивизначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина перша, друга статті 89 ЦПК України).

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час укладення вищевказаного кредитного договору), та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 , виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 3.1 Постанови Правління Національного банку України

від 15 грудня 2004 N 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (в редакції 2007 року, чинній на час вчинення дій) касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Пунктом 3.4 вищевказаної постанови передбачено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах не обов`язковий.

Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України

від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція), яка була чинною на час вчинення дій щодо видачі готівки, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу.

До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (пункт 1 глави 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (пункт 2 глави 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Відповідно до заяв на видачу готівки від 24 березня 2008 року на суму 300 000,00 грн та 500 000,00 грн, у яких зазначено дату здійснення операції, особу платника та отримувача, дані паспорта відповідача, суму коштів,

а також наявний особистий підпис отримувача, справжність якого відповідачем на квитанції № 82-28 не заперечувалася, а отже, вказані заяви містять всі необхідні реквізити, передбачені Інструкцією про касові операції в банках України.

30 червня 2020 року представником позивача подано до суду

виписки за особовим рахунками № НОМЕР_1 та

№ НОМЕР_2 , які відповідно до кредитного договору

від 24 березня 2008 року є позичковими рахунками.

Згідно з пунктами 5.6, 5.8 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (далі - Положення) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Відповідно до виписки за особовому рахунку

№ НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримав два транші,

що в сумі складає 800 000,00 грн, а також частково сплачував грошові кошти в рахунок погашення кредиту.

Крім того, заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 січня 2012 року у справі № 1411/249/2012 за позовом

ПАТ «Кредитпромбанку`до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили 27 березня

2012 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку

з кадастровим номером :21:000:0604, загальною площею 2 га,

з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та належить майновому поручителю ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 923013 від 02 квітня 2008 року, в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ «Кредитпромбанк» в загальній сумі 801 200,87 грн за договором від 24 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредитпромбанк», шляхом продажу іпотечного майна з прилюдних торгів зі встановленням початкової ціни -

2 133 500,00 грн (а.с. 71-72, т. 3).

Отже, заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 січня 2012 року у справі № 1411/249/2012, яке набрало законної сили, встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та факт невиконання умов кредитного договору.

Судом встановлено, що 24 березня 2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 23/030/08-ZKLN, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 800 000,00 грн на споживчі цілі строком до 23 листопада 2017 року.

Під час судового розгляду, зокрема у письмових поясненнях від 10 березня 2020 року та від 05 серпня 2020 року, ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» наполягало на позовних вимогах у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 24 березня 2008 року

№ 23/030/08-ZKLN, термін дії якого закінчився. Заборгованість

ОСОБА_1 за кредитним договором не погашена та передана

від АТ «Дельта Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» у загальному розмірі 1 545 781,36 грн, що підтверджується додатком 1 до договору

купівлі-продажу прав вимоги та майнових прав від 26 вересня 2019 року

№ 1962/К.

Оскільки на час ухвалення судового рішення термін дії кредитного договору закінчився, тому помилковим є висновок апеляційного суду про відмову

в задоволенні частини позовних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права на дострокове стягнення кредитних коштів.

Апеляційний суд на вказане уваги не звернув та скасував по суті правильне рішення суду першої інстанції.

Натомість суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним факт отримання ОСОБА_1 усієї суми кредиту у розмірі 800 000,00 грн та визнання ним кредитних зобов`язань з огляду на часткову сплату кредиту. Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що банк

на виконання умов вказаного кредитного договору надав

ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 800 000,00 грн, позивач довів належними та достовірними доказами обставини щодо укладення між сторонами кредитного договору, проте відповідач зобов`язання, передбачені вказаним договором, у повному обсязі не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1

на користь ТОВ «Фінансова компанія «Геліос».

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Носов О. М., щодо неотримання ним кредиту є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Посилання у касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Носов О. М., на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного

у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі

№ 752/6743/16-ц (провадження № 61-17735св18), від 30 січня 2018 року

у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), від 29 травня

2019 року у справі № 539/1582/16-ц (провадження № 61-33362св18), не заслуговують на увагу, оскільки у справах встановлені інші фактичні обставини.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно визначився

з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку у застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Носов Олександр Миколайович, задовольнити частково.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року скасувати.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада

2020 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк