Справа № 496/1445/21
Провадження № 2/496/1387/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря Желяпової О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Біляївка Одеська область цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 32869,46 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 14.05.2016 року відповідачу на підставі кредитного договору №4404 було видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 1000 грн., який згодом збільшено до 22400 грн. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме: надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором. Проте, відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачує банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 18.02.2021 року перед Банком виникла заборгованість у розмірі 32869,46 грн., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 30 березня 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, але в позовній заяві міститься його клопотання про розгляд справи без його участі.

У судове засідання відповідач не з`явилася, проте в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки подала до суду відзив на позовну заяву. Згідно наданого відзиву на позовну заяву відповідач просила у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості відмовити повністю обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач звернувся до суду з пропущеним строком позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Також відповідач посилалася на те, що позивачем надано невірний розрахунок заборгованості та пояснення щодо суми заборгованості за Кредитним договором №4404 від 14.05.2016 року у сумі 32869,46 гривень. Відповідно до виписки за договором №4404 від 14.05.2016 року станом на 16.06.2020 рік вбачається, що позивач стягував з рахунку відповідача грошові кошти в рахунок погашення заборгованості, які не врахував в розрахунок заборгованості при подані позовної заяви, відповідачем сплачувалися грошові кошти за договором, які теж не враховані, а тому вважає за необхідне надати контррозрахунок заборгованості. Відповідач зазначає, що ним використовувались грошові кошти у сумі 39573,61 грн., а загальна сума перерахована на рахунок позивача складає 61457,72 гривень. Тому вважає заборгованість за кредитним договором №4404 від 14.05.2016 року на момент звернення позивача до суду відсутня, а сума переплати складає 21884,11 гривень. Тому, заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

На підставі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як встановлено у судовому засіданні, 14.05.2016 року відповідач ем ОСОБА_1 було підписано заяву №4404 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі кредитного договору №4404 було видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 1000 грн. (а.с. 5).

До кредитного договору банк додав публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та умови надання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «У розстрочку» (а.с.6- 13, 14-16).

Також надано виписку по особовим рахункам (а.с. 20-22, 23-31).

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором, позивач направив на адресу позичальника письмову вимогу, яка датована 29 вересня 2020 року, про виконання зобов`язань за укладеним договором з вимогою повернення боргу в строк до 06 жовтня 2020 року, однак дана вимога відповідачем виконана не була.

Згідно виписки з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення станом на 18 лютого 2021 року, заборгованість становить 32869,46 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі 3738,33 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 8887,38 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту в розмірі 18047,06 грн., строкова заборгованість за процентами в розмірі 738,26 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 1458,43 грн. (а.с.19).

АТ «Перший український міжнародний банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Перший український міжнародний банк», про що зазначено у п.1 Статуту АТ «Перший український міжнародний банк» (а.с. 32-33).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач, підписуючи заяву № НОМЕР_1 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ознайомилася, погодилася та розуміла саме той договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, роздруківка якого додана до позовної заяви.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті позивача (pumb.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви публічну пропозицію АТ «ПУМБ» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19 та у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Водночас, суд звертає увагу, що окрім роздруківки публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб із сайту позивача, яка не підписана відповідачем, а тому не є належним доказом наявної у неї заборгованості з підстав, що викладені вище, матеріали справи містять заяву № 4404, яку ОСОБА_1 підписала.

Аналізуючи вказану заяву від 14.05.2016 року, судом встановлено, що в заяві вказано кредитний ліміт 1000,00 грн., та відсутні істотні умови укладення кредитного договору, а саме заява не містить інформації, яку саме картку бажав оформити боржник, строк дії договору, строку повернення кредиту, розмір процентної ставки, графік платежів, тощо. Також в заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Щодо викладених обставин у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Що стосується посилання відповідача про сплив строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зі змісту правової позиції Верховного Суду України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14цс14) вбачається, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідачем у відзиві не обґрунтовано обставин та не зазначено періоду з якого відбулося порушення боржником умов договору, і саме з цього моменту почався відлік строків позовної давності, також не вказано, яку карту видано картку (кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту). Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Вказані обставини відповідачем доведені не були, а тому не можливо встановити саме з якого моменту почався відлік строків позовної давності.

Щодо застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення пені, суд зазначає, що згідно розрахунку заборгованості, який було надано представником позивача, заборгованість за пенею відсутня.

У зв`язку з чим, обставини на які посилається відповідач щодо застосування позовної давності, не відповідають дійсності та не нічим не підтвердженні.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача викладені у відзиву на позов про те, що ОСОБА_1 було перераховано на рахунок позивача 61457,72 грн., тому заборгованість відсутня, а сума переплати складає 21884,11 грн., оскільки з цього приводу відповідачем не надано належних доказів відсутності заборгованості по кредиту або ж не зарахування банком якихось платежів, які ним були сплачені, а тому твердження відповідача є безпідставними та не підтвердженні жодним належним доказом.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, судово-економічні експертизи не призначались.

У зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню кошти, які він фактично отримав на підставі заяви.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за процентами, та штрафна санкції, оскільки позивачем не доведено погодження їх розміру за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, додав публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та умови надання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «У розстрочку».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та умови надання та обслуговування «Кредитної картки з пільговим періодом та сервісом оформлення покупок «У розстрочку» розуміла відповідач ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву № НОМЕР_1 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, за наданим позивачем витягом із умов та правилами надання банківських послуг між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру процентів, штрафів, комісії, оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідача.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 102З-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У відповідності до ст.ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, надані позивачем докази не дозволяють безсумнівно встановити, який кредитний ліміт було вирішено надати відповідачу, також суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Тому важивши у сукупності наведені вище докази, які надано позивачем, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами позовні вимоги, а тому позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 21785,39 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданого платіжного доручення від 02.03.2021 (а.с. 35), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2270 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову, відповідачем підлягає відшкодуванню сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1504,52 грн. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 21785,39 грн. х 2270 грн./32869,46 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. №36 постанови №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст. ст. 509, 629, 638, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», місце знаходження: 04070, м. Київ, вулиця Андріївська, буд. 4, код , заборгованість у розмірі у розмірі 21785,39 грн. та судовий збір у розмірі 1504,52 грн., а всього 23289,91 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Горяєв І.М.

Повний текст рішення складено 13.07.2021 року.