Справа № 487/5222/20
Провадження № 2/487/561/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

за участю :

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2 , його представника - ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування з чужого незаконного володіння та повернення їй автомобіля Toyota Camry державний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , 1985 року випуску.

Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності з лютого 2016 року належить автомобіль Toyota Camry державний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , 1985 року випуску, згідно технічного паспорту НОМЕР_3 , виданого центром надання адміністративних послуг 4841 м. Миколаєва. Відповідач, який є колишнім чоловіком її дочки, в літку 2019 року, перебуваючи у неї вдома, звернув її увагу на те, що її автомобіль потребує техогляду та заміни мастила, у зв`язку з чим запропонував їй передати йому автомобіль. Вона передала автомобіль відповідачу та останній виїхав до м. Миколаєва. З червня 2019 року відповідач та її дочка стали проживати окремо та в подальшому розірвали шлюб. Починаючи з 2019 року до теперішнього часу відповідач автомобіль їй не повернув, повідомивши, що автомобіль знаходиться у нього на гаражному збереженні у м. Миколаєві, безпосередньо місце знаходження їй не відомо. Технічний паспорт на автомобіль знаходиться у неї. У зв`язку з чим, посилаючись на захист права власності, передбачених ст. 387, 391 ЦК України, просила про витребування з чужого незаконного володіння відповідача автомобіль Toyota Camry державний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою від 26.10.2020 відкрите провадження у справі.

Ухвалою від 26.02.2021 судом витребувані докази

26.03.2021 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову, у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю посилаючись на те, що жодних допустимих та належних доказів, які б свідчили про незаконне заволодіння відповідачем автомобіля суду не надано. Перебування саме у позивача технічного паспорту на спірний автомобіль, свідчить проте, що у відповідача немає навіть фізичної змоги використовувати автомобіль. Крім того, позивач посилається на закріплення за нею права власності на мікроавтобус, а не легковий автомобіль.

Ухвалою від 05.05.2021 закрите підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підставних зазначених в позові, просив про їх задоволення. Також зазначив, що автомобіль Toyota Camry державний номер НОМЕР_1 належить позивачу з лютого 2016 року на праві власності, користувався ним чоловік позивача. В червні 2019 року позивач передала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на спірний автомобіль та автомобіль відповідачу або її дочки ОСОБА_5 , оскільки відповідач пообіцяв відремонтувати автомобіль. Фактично одразу відповідач та ОСОБА_6 фактично припинили шлюбні відносини. В подальшому ОСОБА_6 забрала у відповідача свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на спірний автомобіль та повернула його позивачу. Відповідач вважає себе власником автомобіля, тому забрав автомобіль. З приводу незаконного заволодіння транспортним засобом позивач зверталась із заявою до Снігурівського відділу поліції, але їй було відмовлено у внесенні відомостей про вчинення злочину до ЄРДР, оскільки зазначили, що між сторонами існують цивільно-правові відносини, проте у нього відсутні докази на підтвердження вказаних обставин. Де саме знаходиться автомобіль позивачу невідомо, ОСОБА_2 відмовляється повернути автомобіль позивачу.

В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити. Зазначили, що автомобіль Toyota Camry державний номер НОМЕР_1 відповідач купив за власні кошти, оформив право власності на позивача, оскільки вони були однією родиною, користувався автомобілем чоловік позивача, їм був потрібен транспортний засіб, для того, що відвозити позивача у лікарню за станом її здоров`я. Вказаний автомобіль він постійно обслуговував, встановив газове обладнання, проводив технічний огляд, здійснював ремонт двигуна. В червні 2019 року сталася поломка коробки передач, він забрав автомобіль та відвіз на СТО в м. Миколаєві, де повідомили, що заміна коробки буде коштувати 1200 доларів США, у позивача та її чоловіка таких грошей не було, після чого коробку передач направили поштою в м. Одеса в сервіс ПП ОСОБА_7 для ремонту. Проте, повідомили, що ремонт коробки буде не ефективним та потрібно її заміняти. З сервісу з м. Одеси він коробку передач не забирав. Тобто автомобіль був без коробки передач, у не робочому стані, де знаходиться автомобіль він не знає, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на спірний автомобіль йому особисто позивач не передавала, а передавала своєї дочки. До слідчого з приводу незаконного заволодіння спірним автомобіль його не викликали та пояснень не відбирали. Жодних доказів, які б свідчили про незаконне заволодіння відповідачем автомобіля суду не надано.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду, висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль Toyota Camry державний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , 1985 року випуску, на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2015 року №788, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та листом заступника начальника Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС № 31/14-1014 від 06.04.2021.

Отже, позивачем доведено факт, що вона є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами.

Права власності позивача на спірний автомобіль відповідачем до теперішнього часу не оспорювалось.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона у червні 2019 року передала належній їй на праві власності автомобіль Toyota Camry державний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відповідачу, оскільки останній вирішив пройти технічний огляд автомобіля та замінити мастила, але до теперішнього часу відмовляється повернути їй автомобіль та незаконно його утримує.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 - автомобіля Toyota Camry державний номер НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , 1985 року випуску, знаходиться у позивача, де саме знаходиться автомобіль позивачу невідомо та не заперечував, що позивач могла передати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу своєї дочки ОСОБА_8 , яка була разом з ОСОБА_2 під час передачі автомобіля останньому та вони були подружжям.

Крім того, представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що з приводу незаконного заволодіння транспортним засобом позивач зверталась із заявою до правоохоронних органів, але їй було відмовлено у внесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, з посиланнями на те, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини, проте крім власних тверджень будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано.

У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Тобто майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування, якщо позивач надасть докази, а саме підтвердження право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Право на витребування майна належить лише власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Жодний доказ, наданий позивачем, не підтверджує наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги позивача щодо підтвердження наявності майна у незаконному володінні відповідача.

Враховуючи, що будь яких переконливих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування спірного рухомого майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх недоведеність.

Відповідно ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 16.07.2021.