Справа № 658/702/20
(провадження № 2/658/68/21)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді Подіновської Г.В.,

за участю: секретаря Уманець А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каховці Херсонської області в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Адвокат Вознюк О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є наймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована, але не проживає у вищевказаній квартирі з 09 червня 2015 року. Через реєстрацію відповідачки позивач вимушена сплачувати комунальні платежі ще за одну людину, що важко відображається на її матеріальному становищі та позбавлена можливості оформити субсидію.

З огляду на викладене, просить суд визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові.

Позивачка також пояснила, що з 2005 по 2015 роки була опікуном відповідачки, яка є її онукою. У 2015 році у зв`зку з непорозуміннями, які виникли в сім`ї через поведінку ОСОБА_3 , була звільнена від обов`язків опікуна, а ОСОБА_3 була влаштована в іншу сім`ю і з того часу в квартирі не проживала. Близько двох років тому відповідачка приходила до неї, хотіла жити в квартирі, але стан здоров`я позивачки не дозволяє їй проживати разом з відповідачкою в кімнаті, площа якої складає лише 8 кв.м.

Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, надала відзив на позовну заяву, який повністю підтримала. Пояснила, що дійсно з 2015 року не проживає за місцем своєї реєстрації, але не з власної волі, а з причини неприязних відносин, що склалися між нею та позивачкою. Вказала, що у 2005 році її мати ОСОБА_4 була позбавлена відносно неї батьківських прав, і з того часу до 09.06.2015 року вона перебувала під опікою ОСОБА_1 , яка є її бабусею. У 2015 році, після звільнення ОСОБА_1 від обов`язків опікуна, ОСОБА_3 була влаштована під піклування ОСОБА_5 , у якої проживала до досягнення повноліття. Зазначає, що після виходу з-під опіки не мала змоги повернутися на проживання за місцем реєстрації, так як позивачка проти цього категорично заперечує. На даний час іншого житла відповідачка не має, вимушена проживати у своїх знайомих, перебуває на квартирному обліку у Каховській міській раді. У задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступни підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є наймачем квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка надана їй та членам її сім`ї: доньці ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внучці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі рішення виконавчого комітету Каховської міської ради від 23.11.2003 року, що підтверджується копією договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду №03-08/10 від 11.03.2015 року (а.с.6-8).

З довідок про склад сім`ї та про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована по АДРЕСА_1 з 15.04.2004 року разом з ОСОБА_1 (а.с. 9, 46).

Рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області №121 від 10.03.2009 року малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.45).

Рішенням виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області № 169 від 11.06.2013 року за дитиною, позбавленою батьківського піклування, ОСОБА_3 , закріплено право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.49).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області № 154 від 09.06.2015 року ОСОБА_1 звільнено від обов`язків піклувальника неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 47).

Згідно рішення виконавчого комітету Каховської міської ради Херсонської області № 261 від 13.10.2015 року ОСОБА_3 влаштовано під піклування ОСОБА_5 (а.с.48).

08.08.2017 року ОСОБА_3 , дитину, позбавлену батьківського піклування, узято на квартирний облік за місцем проживання як таку, що потребує поліпшення житлових умов та включено до списку позачергового надання житла за №93 складом сім`ї 1 особа (а.с.44).

Згідно актів фактичного проживання від 09.10.2015 року, 18.10.2017 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не проживає у зв`язку з проживанням в м. Каховці за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11, 12).

Свідок ОСОБА_7 , сусідка позивачки, у судовому засіданні пояснила, що не бачила ОСОБА_3 за місцем реєстрації кілька років, причини відсутності їй невідомі.

ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала, що не проживає за місцем реєстрації з 2015 року та пояснила, що деякий час проживала в сім`ї піклувальника ОСОБА_5 , потім навчалася у Новокаховскому приладобудівному технікумі та проживала у гуртожитку. У 2019 році на кілька місяців виїжджала у Польщу, а після повернення в Україну з листопада 2019 року вимушена проживати у своїх знайомих. Житло до цього часу не отримала, можливості зареєструватися за іншою адресою вона не має.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статттею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ст. 61 ЖК Української РСР встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення.

Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями ч. 6 ст. 167 СК України дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього.

Нормою п. 3 ч. 1 ст. 247 СК України дитині, над якою встановлено опіку або піклування, гарантовано право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону.

Ч. ч. 1, 3 ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї.

Законом України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" визначено правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що діти, позбавлені батьківського піклування, - це, зокрема, діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав тощо ; особи із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи віком від 18 до 23 років, у яких у віці до 18 років померли або загинули батьки, та особи, які були віднесені до дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Так, п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що за дитиною зберігається жиле приміщення на період влаштування її на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

З огляду на викладене ОСОБА_3 , яка набула право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 як член сім`ї наймача ОСОБА_1 , мала право на збереження за нею права користування вказаною квартирою до досягнення повноліття як дитина, позбавлена батьківського піклування та зберігає таке право як особа із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, до досягнення нею віку 23 років.

Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи (постанова Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 571/1292/17).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Позивачка, звертаючись до суду з позовом, посилалася на те, що відповідачка не проживає у спірній квартирі з 2015 року без поважних причин.

Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що за ОСОБА_3 як особою з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, законом закріплено право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , до досягнення нею 23-річного віку, нарівні з наймачем ОСОБА_1 .

Позивачкою ОСОБА_1 не надано жодних доказів того, що статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлений ОСОБА_3 у 2009 році, був скасований, або скасовано закріплене за відповідачкою право користування житлом за вищевказаною адресою.

Докази того, що ОСОБА_3 забезпечена іншим житлом, у матеріалах справи також відсутні.

Доводи позивачки про те, що вона за станом здоров`я не може проживати з відповідачкою в одній квартирі, суд вважає надуманими, оскільки висновок про стан здоров`я ОСОБА_1 від 20.05.2015 року (а.с.58) свідчить лише про неможливість останньої за станом здоров`я бути опікуном на час складення висновку, а не про неможливість користування відповідачкою спірною квартирою на час розгляду справи.

За таких обставин суд вважає, що відсутність відповідачки за місцем реєстрації викликана поважними причинами, пов`язаними з тривалими конфліктними відносинами, що склалися між сторонами, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Каховський міськрайонний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Г. В. Подіновська