П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 567/675/20

Провадження № 22-ц/4815/647/21

Головуючий в Острозькому районному суді

Рівненської області: суддя Назарук В.А.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 09 год. 02 хв. 05.02.2021 у м. Острог

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 12.02.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

за участі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника адвоката Шминдрук Ольги Федорівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Острозької міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 ; про визнання права на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Милятинської сільської ради народних депутатів Острозького району Рівненської області (далі Милятинська сільська рада), яку 22 грудня 2020 року замінено на Острозьку міську раду Рівненської області як правонаступника відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 , яку залучено до участі у справі 10 вересня 2020 року,; про визнання права на земельну ділянку. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що рішенням Милятинської сільської ради №50 від 30 січня 1998 року ряду громадян, в т.ч. і його батькові ОСОБА_3 , передано у приватну власність земельні ділянки в межах населеного пункту с. Милятин. Зокрема, ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 1, 75 га для ведення особистого підсобного господарства та земельну ділянку площею 0, 25 га для обслуговування житлового будинку. В подальшому рішенням цього органу сільського самоврядування №95 від 28 квітня 2018 року позивачу, як спадкоємцю ОСОБА_3 , надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо виготовлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1, 75 га в с. Милятин Острозького району Рівненської області за рахунок земель, які знаходилися у власності спадкодавця відповідно до рішення Милятинської сільської ради №50 від 30 січня 1998 року.

Рішенням Милятинської сільської ради від 01 березня 2019 року №279 ОСОБА_1 відмовлено у погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), призначених для ведення особистого селянського господарства на території Милятинської сільської ради в с. Милятин. Як підставу, зазначено відсутність акту приймання-передачі межових знаків на зберігання щодо земельної ділянки № НОМЕР_1 та неправильна вказівка площі земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Згодом рішення органу сільського самоврядування він оскаржив до адміністративного суду. В ході розгляду цієї справи дізнався, що власник суміжної земельної ділянки, кадастровий номер: :01:001:0088, ОСОБА_2 учиняє йому перешкоди у отриманні у власність спірної земельної ділянки, посилаючись на те, що між її матір`ю та батьком ОСОБА_1 свого часу відбувся обмін (міна) земельними ділянками. Однак позивач вважає, що обміну земельними ділянками не було, а ОСОБА_2 має намір незаконно заволодіти належною йому в порядку спадкування земельною ділянкою.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 05 лютого 2021 року позов задоволено і визнано за ОСОБА_1 право на земельну ділянку площею 0, 39 га № НОМЕР_2 інвентарного плану с. Милятин на території с. Милятин Острозької об`єднаної територіальної громади Рівненського району Рівненської області (територія колишньої Милятинської сільської ради).

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У поданій апеляційній скарзі позивач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалося про неврахування судом того, що рішенням Милятинської сільської ради від 30 січня 1998 року №50, яке є чинним, ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1, 75 га для ведення особистого підсобного господарства та 0, 25 га для обслуговування житлового будинку на території місцевої ради. Між тим, за ОСОБА_3 станом на 2013 рік рахуються земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, сумарна площі яких складає 2, 12 га, що суперечить рішенню Милятинської сільської ради від 30 січня 1998 року №50, яким йому було виділено 1, 75 га. Суд попередньої інстанції належної правової оцінки наведеним обставинам не дав, а взята ним до уваги технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель с. Милятин Острозького району Рівненської області (2013 рік) виготовлена лише за фактом користування земельною ділянкою №74 площею 0, 39 га. Тобто ця технічна документація не може вважатися достовірним доказом, оскільки загальна площа становить 2, 12 га, а не 1, 75 га як це встановлено рішенням Милятинської сільської ради народних депутатів Острозького району №50 від 30 січня 1998 року.

Вважає, що суд не з`ясував, за рахунок яких земель відбулося збільшення площі земельних ділянок, що рахуються за ОСОБА_3 , а також не оцінив пояснення ОСОБА_2 , яка вказувала, що суміжна ділянка виділялася її матері, а не батькові позивача. Ця обставина підтверджується рішенням Милятинської сільської ради від 06 серпня 1996 року "Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель" з додатком.

Окрім того, суд залишив без уваги, що 04 грудня 2017 року та 01 січня 2019 року позивач звертався до Милятинської сільської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), розмір яких істотно відрізнявся. Згодом, 12 травня 2020 року, він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на земельні ділянки 0, 39 га та 0, 96 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського (підсобного) господарства в с. Милятин Острозького району Рівненської області. При цьому відповідач у своєму відзиві на позов та поясненнях у судовому засіданні також неодноразово наголошував на тому, що кількість та місце розташування чотирьох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, що вказується у виготовленій технічній документації із землеустрою, не збігається та суттєво відрізняється з площею, кількістю і розташуванням земельних ділянок, що були надані ОСОБА_3 .

З наведених міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Острозької міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 ; про визнання права на земельну ділянку.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подавався, хоча про право його подати у термін до 16 квітня 2021 року їм роз`яснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як з`ясовано судом, рішенням Милятинської сільської ради №50 від 30 січня 1998 року передано у власність громадян земельні ділянки в межах населеного пункту с. Милятин Острозького району Рівненської області, в т.ч. і ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1, 75 га для ведення особистого підсобного господарства та 0, 25 га для обслуговування житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що сторонами не заперечується і підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Милятинської сільської ради 28 червня 2012 року.

Позивач є сином ОСОБА_3 , що також ними не оспорюється. Крім того, з довідки приватного нотаріуса Острозького районного нотаріального округу Рівненської області №248/01-16 від 13.04.2017 видно, що після смерті свого батька спадкоємцем усього майна за законом, який прийняв спадщину, є його син ОСОБА_1

12 лютого 2020 року приватний нотаріус Острозького районного нотаріального округу своєю постановою відмовив позивачу як спадкоємцю ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0, 39 га, призначену для особистого селянського (підсобного) господарства в с. Милятин Острозького району через ненадання ним документів, що посвідчували би право власності на земельну ділянку або його державну реєстрацію за ОСОБА_3 .

Попередньо Милятинською сільською радою на підставі рішення №28 квітня 2017 року №95 ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо виготовлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1, 75 га в с. Милятин Острозького району за рахунок земель, які знаходилися у власності ОСОБА_3 відповідно до рішення цього органу самоврядування №50 від 30 січня 1998 року. Дану технічну документацію було виготовлено на замовлення позивача ТОВ "Фірма Гора", а за її змістом власниками/користувачами суміжних земельних ділянок відносно спірної ділянки (ділянка № НОМЕР_1 ) є відповідно ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і Милятинська сільська рада. Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання ними не погоджено.

08 грудня 2017 року у відповідь на звернення ОСОБА_1 04 грудня 2017 року Милятинська сільська рада своїм листом №88/02-21 повідомила його про наявність недоліків у поданій документації, а саме щодо зазначення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 , а також вказується про те, що за письмовими поясненнями ОСОБА_2 її користувачем є саме вона через обмін земельними ділянками між її матір`ю ОСОБА_5 і ОСОБА_3 .

У відповідь на звернення позивача від 09 січня 2019 року Милятинська сільська рада своїм рішенням від 01 березня 2019 року №279 відмовила йому в погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), призначених для ведення особистого селянського господарства в с. Милятин Острозького району. Як на підставу для прийняття такого рішення, зазначалося про відсутність погодження меж суміжних власників (користувачів) земельних ділянок ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , а також відсутність документального підтвердження інформації щодо обміну земельними ділянками між спадкодавцем і ОСОБА_5 .

Вважаючи, що відповідачем не визнається і порушується його суб`єктивне право на землю, у червні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Милятинської сільської ради (правонаступник Острозька міська рада Рівненської області) про визнання права на спірну земельну ділянку ділянку площею 0, 39 га за № НОМЕР_2 інвентарного плану с. Милятин Острозької об`єднаної територіальної громади Рівненського району Рівненської області, залучивши в подальшому ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки у спірних відносинах лише рішення органу місцевого самоврядування було підставою для набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, що знаходилася у комунальній власності.

Оскільки рішення Милятинської сільської ради про відмову ОСОБА_1 в погодженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), призначених для ведення особистого селянського господарства в с. Милятин на території Милятинської сільської ради, позбавляє позивача права на земельну ділянку як спадкоємця, яка входить до складу спадщини після смерті батька, тому це право підлягає судовому захисту через його визнання.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги також, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №436674 ОСОБА_2 на підставі рішень Милятинської сільської ради від 27.01.1997 №33, від 28.09.2009 №232, від 04.06.2010 №338 передано у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0, 37 га, кадастровий номер: :01:001:0088, в с. Милятин Острозького району Рівненської області. Спірна ж земельна ділянка та зазначена земельна ділянка є суміжними між собою. При цьому площа земельної ділянки, право на яку заявляє ОСОБА_1 , складає 0, 39 га, тоді як ОСОБА_2 вказує, що спірна земельна ділянка є об`єктом її права власності, а суміжна з нею земельна ділянка належала її матері і вона, як спадкоємець ОСОБА_5 , набула право і на неї. Переконує, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 здійснили обмін земельних ділянок спірної та ділянки АДРЕСА_2 , хоча правового титулу на спірну ділянку вона не має.

Частиною першою ст. 131 ЗК України передбачено набуття у власність земельних ділянок громадянами і юридичними особами України, а також територіальними громадами на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Згідно зі ст.ст. 715, 716 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

До договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову і наявність укладеного договору міни (обміну) ОСОБА_2 суду не надала, матеріали справи їх не містять, а судом не було здобуто.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, то вони є необґрунтованими.

Так, норми статей 1216, 1218 ЦК України вказують, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі абз. другого п. 1 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їхнім спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. На підставі абз. п`ятого п. 1 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проєктами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

З огляду на викладене, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України, однак помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію (передання у приватну власність, відведення), то до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати такої приватизації.

Не заслуговують на увагу і аргументи заявника про те, що сумарна площа переданих у власність ОСОБА_3 земель з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства складає 2, 12 га, оскільки ці твердження жодним чином не свідчать про порушення прав, свобод чи інтересів третьої особи.

При цьому апеляційним судом звертається увага на те, що позивач заявляв вимогу про визнання за ним права на 0, 39 га земельної ділянки з аналогічним функціональним призначенням, що є значно меншим за площу, на існуванні якої наполягає ОСОБА_2 .

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися і з доводами автора апеляційної скарги про заперечення відповідача проти вимог позивача, оскільки Острозька міська рада Рівненської області апеляційну скаргу не подавала, тим самим, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, погодившись із оскаржуваним рішенням.

Не згоден апеляційний суд і з твердженнями заявника про неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, адже обставини, на які вона покликається в апеляційній скарзі, не впливають на правильність вирішення справи судом попередньої інстанції.

Решта доводів апеляційної скарги також є необґрунтованими і тому колегією суддів відхиляються.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 05 лютого 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 13.07.2021

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук