Справа № 373/1134/20
Номер провадження 2/373/75/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Залеської А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» Гребенюк Олександр Сергійович звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.05.2016, станом на 20.07.2020, яка становить 10569 грн 69 коп. та складається з наступного: 7354 грн 00 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3215 грн 69 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Також просить стягнути судові витрати в розмірі 2102 грн 00 коп. судового збору.

Позов обґрунтовано тим, що 18.05.2016 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 в порядку ст. 207, ч.1 ст. 634 та ч.2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг в ПриватБанку шляхом підписання сторонами відповідної Анкети-заяви, в якій відповідач, серед іншого прийняв умови кредитування за допомогою платіжних карток. Підписавши Анкету-заяву відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на офіційному вебсайті Банку з використанням інтернет-ресурсу www.privatbank.ua та зобов`язався ознайомлюватись з їх зміною.

Відповідач користувався коштами Банку, але Умови кредитування за допомогою платіжних карток, щодо своєчасного повернення використаних кредитних коштів відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20.07.2020 має заборгованість в загальному розмірі 10569 грн 69 коп.

Факт укладення кредитного договору шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та умови кредитування позивач підтверджує Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною позичальником та представником банку 18.05.2016, роздруківкою з офіційного сайту ПриватБанку «Тарифів» та «Умов та правил надання банківських послуг». Факт видачі позичальнику кредитної картки та користування кредитним лімітом позивач підтверджує довідкою про видачу кредитної картки НОМЕР_1 від 21.01.2016 зі строком дії 01/20, а також довідкою про встановлення 18.05.2016 кредитного ліміту на зазначену кредитну картку та випискою про грошові операції по картковому рахунку відповідача за період з 18.05.2016 по 01.06.2020. Наявність заборгованості та її розмір позивач підтверджує розрахунками станом на 30.06.2019 та станом на 20.07.2020.

Ухвалою від 17.09.2020 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Відповідачу ОСОБА_1 було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін.

Заяв та клопотань, а також відзиву на позов відповідач суду не направи.

Судом встановлено наступні обставини.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило свою назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що відображено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб 14.06.2018 під час державної реєстрації відповідних змін.

18.05.2016 відповідач ОСОБА_1 подав позивачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) Анкету-заяву за встановленою Банком формою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Отже таким чином відповідач висловив своє бажання бути клієнтом банку (а.с.20).

У формулярі підписаної відповідачем Анкети-заяви міститься заготовлений банком текст про те, що клієнт погодився, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між клієнтом і Банком договір про надання банківських послуг. клієнт ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Згідно довідки доданої до позову ОСОБА_1 21.01.2016 було видано картку № НОМЕР_1 з терміном дії до січня 2020 року включно (а.с.19).

За змістом вказаної довідки та довідки складеної представником позивача про обслуговування кредитної картки 18.05.2016 банк встановив відповідачу кредитний ліміт у розмірі 800,00 грн на картку № НОМЕР_1 (а.с.18).

Встановлення вказаного кредитного ліміту перевірено судом по виписці про операції з використанням відповідної кредитної картки.

З наданої позивачем виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що відповідач користувався коштами банку за рахунок кредитного ліміту у споживчих цілях шляхом зняття готівки, здійснення покупок, оплати платежів за послугою «Миттєва розстрочка» тощо. Водночас, відповідач періодично здійснював погашення тіла кредиту, сформованого банком як за рахунок позичених коштів так і за рахунок відсотків за користування ними, що також підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.8-12, 14-17).

Детальний аналіз розрахунку заборгованості за договором та виписки по картковому рахунку свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 вперше скористувався коштами банку 18.05.2016, знявши готівку в банкоматі: відділення банку, Боярка, вул. Білогородська, 134, у сумі 647,00 грн. В подальшому відповідач продовжив користуватися коштами за рахунок кредитного ліміту та 05.07.2019 за рахунок кредитного ліміту востаннє був здійснений автоматичний платіж за послугою «Миттєва розстрочка» (а.с.14). Вже після цієї дати відповідач припинив користування кредитними коштами у споживчих цілях, а лише вносив платежі на погашення кредитної заборгованості. Водночас позивач продовжив нарахування відсотків, які частково списував за рахунок кредиту (а.с.8-17).

З розрахунку заборгованості та виписки чітко видно, що банк формував так зване «тіло кредиту» накопичувальним способом, включаючи до суми фактично використаних коштів нараховані щомісячні проценти. При цьому, в кожному наступному місяці проценти знову нараховувались на прострочене «тіло кредиту», до якого увійшли попередні відсоткові нарахування і т.д. Тобто в такий спосіб банк нараховує проценти не лише на фактично використані позичальником кредитні кошти, а й на проценти за користування ними та на проценти за прострочення виконання зобов`язання, формуючи так зване «тіло кредиту прострочене» (а.с.8-12).

Відповідно до довідки про обслуговування кредитної картки 19.12.2019 на картку відповідача банк встановив кредитний ліміт 0,00 грн і в такий спосіб позбавив позичальника можливості надалі користуватись кредитними коштами у власних потребах. При цьому, нарахування відсотків на поточну та прострочену заборгованість банк продовжив, що видно з розрахунку боргу та виписки по картковому рахунку (а.с.13,14,18).

В підсумку, на дату 01.06.2020 Позивач нарахував та виставив відповідачу наступну заборгованість: 7354, грн заборгованість за тілом кредиту, яка складається з: поточне тіло кредиту 5605,29 грн; прострочене тіло кредиту 1748,71 грн; 3215,69 грн заборгованість за простроченими відсотками. А всього до стягнення 10569,69 грн (а.с.13).

За період кредитування з 18.05.2016 по 01.06.2020, відповідач ОСОБА_1 фактично використав на свої споживчі потреби 24978,66 грн, а погасив борг на суму 20932,69 грн, що визначено судом простим арифметичним складанням сум у відповідних колонках розрахунку заборгованості та перевірено шляхом співставлення розрахунку з випискою по картковому рахунку.

З розрахунків заборгованості встановлено, що станом на 30.06.2019 із загальної суми повернутих коштів (20932,69 грн) на погашення поточного та простроченого тіла кредиту позивач зарахував 19132,10 грн, а на погашення пені 250,00 грн; станом на 01.06.2020 із подальших платежів відповідача позивач зарахував на погашення тіла кредиту 1232,30 грн, а на погашення відсотків 318,29 грн (а.с.12 зворот, а.с.13 зворот).

Між сторонами виник спір в цивільно-правовий сфері кредитних правовідносин, який регулюється загальними нормами про зобов`язання, договір, кредит та позику.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Згідно з приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Встановивши зміст спірних правовідносин та дослідивши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що Анкета-заява відповідача ОСОБА_1 подана ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 18.05.2016 за своїм змістом є заявкою фізичної особи на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку, тобто висловлення особою свого бажанням стати клієнтом Банку.

21.01.2016 Банк видав ОСОБА_1 кредитну картку, на яку 18.05.2016 встановив кредитний ліміт.

При цьому, в Анкеті-заяві, яку підписав відповідач не зазначено ні виду кредитної картки, ні основних умов, притаманних договорам кредиту, зокрема: щодо порядку здійснення розрахунків позичальником, розміру процентів за користування коштами, процентів у випадку прострочення зобов`язання, що має ознаки пені, штрафів, комісії тощо .

Виходячи з таких обставин, у суду є обґрунтовані сумніви, що саме додані до позову та розміщені на офіційному вебсайті АТ «КБ ПриватБанк» Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі яких позивачем здійснено розрахунок боргу, відповідач ОСОБА_1 розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву.

Велика Палата Верховного Суду у постанові 03 липня 2019 року при розгляді справи № 342/180/17 у подібних правовідносинах зазначила, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

У вказаній постанові Верховний Суд також зробив висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17 також враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, та вказано, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на вебсайті позивача за відсутності доказів, про ознайомлення з ними позичальника не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Як встановлено судом Банк надавав відповідачу кошти для використання у споживчих цілях та для здійснення платежів за розстрочкою вартості покупки. Відповідач користувався такими послугами за допомогою платіжної кредитної картки в період з 18.05.2016 по 19.12.2019, після чого Банк встановив на картку відповідача кредитний ліміт 0,00 грн.

Зважаючи , що відповідач користувався коштами Банку, фактично прийнявши порядок нарахувань заборгованості по тілу кредиту та при цьому погасив не всю суму використаних коштів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість в розмірі 7354,00 грн, що визначено позивачем як тіло кредиту станом на дату встановлення нульового кредитного ліміту, за мінусом повернутих відповідачем коштів в сумі 568,29 грн, які Банк згідно наданого ним розрахунків зарахував на погашення пені (250,00 грн) та на погашення відсотків (318,29 грн), з умовами та порядком нарахування яких відповідач не був ознайомлений належним чином.

Отже до стягнення підлягає сума боргу 6785,71 грн (7354,00-568,29)

Позовні вимоги в частині стягнення непогашених процентів 3215,69 грн, нарахованих на прострочені вимоги також задоволенню не підлягають по причині не доведення позивачем, погоджених сторонами умов договору по їх нарахуванню та сплаті у заявленому позивачем розмірі та порядку.

Інший висновок не відповідав би з`ясованим обставинам, а також принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар.

За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, як передбачено ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення 10569,69 грн. Оскільки, суд частково задовольняє вимоги на суму 6785,71 грн, що становить 64,20% від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1349,48 грн судового збору (2102,00 х 64,20%).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором №б/н від 18.05.2016 в розмірі 6785,71 грн (шість тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень 71 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 1349,48 грн (одна тисяча сорок дев`ять гривень 48 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його постановлення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу ХIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування ЄСІТС апеляційні скарги можуть подаватися учасниками справи через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття відповідної постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001; ; рахунок для погашення боргу НОМЕР_2 , МФО 305299;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя А.О. Залеська