Ухвала

14 липня 2021 року

м. Київ

справа № 700/1157/19

провадження № 61-10452ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенка Ігоря Юрійовича на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, у якому просила визнати право власності на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , та гараж АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на вказане майно, визнати право власності на легковий автомобіль ВАЗ 2109, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та будинок за адресою АДРЕСА_3 за ОСОБА_2 .

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просив визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 ; на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1455 га; на 1/2 частини легкового автомобіля ВАЗ 2109, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; 1/2 частини гаража 2017 року побудови, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1455 га.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки легкового автомобіля ВАЗ 2109, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини гаража 2017 року побудови, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 ; права власності на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1455 га; права власності на 1/2 частки легкового автомобіля ВАЗ 2109, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .; права власності на 1/2 частини гаража 2017 року побудови, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , скасовано.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 ; житловий будинок по АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1455 га; легковий автомобіль ВАЗ 2109, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .; гараж 2017 року побудови, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1455 га.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини гаража 2017 року побудови, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1455 га.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини гаража 2017 року побудови, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ 2109, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , без його реального поділу.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки ВАЗ 2109, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , без його реального поділу.

Автомобіль марки ВАЗ 2109, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 залишено у спільній частковій власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року в частині залишення без розгляду первісного позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про розподіл судових витрат залишено без змін.

У червні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенка І. Ю. на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2021 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Іващенко І. Ю., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

З матеріалів касаційного провадження та оскаржуваних судових рішень вбачається, що ціна позову у вказаній справі становить 173 655,00 грн (квартира АДРЕСА_1 вартістю 16 850,00 грн, легковий автомобіль ВАЗ 2109 вартістю 18 100,00 грн, гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 вартістю 80 235,00 грн, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 58 470,00 грн), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн * 100 = 227 000,00 грн), зазначена справа є малозначною в силу закону.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - адвокат Іващенко І. Ю. подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Іващенка Ігоря Юрійовича на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян