ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6765/20 Головуючий суддя І інстанції Савченко Д. М.
Провадження № 22-ц/818/3958/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з сімейних відносин про розірвання шлюбу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Савченка Д.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 31 серпня 1996 року Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №23.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31.08.1996 уклав шлюб з відповідачем, що зареєстрований Бабаївською селищною Радою Харківського району Харківської області, актовий запис №23 від 31 серпня 1996 року. В шлюбі народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство фактично не ведеться майже рік. Подальше збереження шлюбу порушує право позивача на створення нової сім`ї.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу без розгляду відмовлено.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу без розгляду відмовлено.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 31.08.1996 Бабаївською селищною Радою Харківського району Харківської області, актовий запис №23 від 31 серпня 1996 року, - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначила, що в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває інша цивільна справа № 635/7732/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та розірвання шлюбу.

Вказала, що ОСОБА_2 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області 31.08.1996, актовий запис № 23.

Послалась на те, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Відповідач по справі ОСОБА_1 звернулась з зустрічною позовною заявою про поділ майна подружжя.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Зауважила, що з невідомих їй причин позивач 25.09.2020 від свого первісного позову відмовився, в зв`язку з чим 01.10.2020 нею було уточнено позовні вимоги до яких додано вимоги про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 05.10.2020 по справі № 635/7732/19 прийнято її уточнену позовну заяву. Даний факт відомий ОСОБА_2 , а також його представнику ОСОБА_5 .

Вказала, що 01.02.2021 нею подано заяву про уточнення позовних вимог, копія уточненої позовної заяви направлена стороні та суду. Будь-яких інших шлюбів між нею та ОСОБА_2 , окрім шлюбу, зареєстрованого 31.08.1996, актовий запис № 23, не укладалось. Оригінал свідоцтва про укладення шлюбу долучено ОСОБА_2 до цивільної справи № 635/7732/19.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 достовірно відомо, що спір про розірвання шлюбу розглядається іншим суддею, вважає, що подання повторно позову з даного предмету спору є зловживанням процесуальними правами.

Зазначила, що двічі зверталась до суду з клопотання про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, але, відмовляючи у задоволені клопотання суд виходив, що сторонами заявлені різни причини розірвання шлюбу, тому ці позови не відповідають критеріям тотожності в розумінні ст. 186 ЦПК. Вважає, що такий висновок суду є хибним, оскільки неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили чи ухвали суду про розірвання шлюбу, постановленої між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності та унеможливлює розгляд позовних вимог про розірвання шлюбу повторно за іншими мотивами.

Послалась на те, що підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які в сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до відповідача, про що наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2018 (справа № 509/667/15-ц, касаційне провадження № 61-9576 св 18).

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову. Важливим є також те, що підстави позову визначаються лише позивачем, а не судом чи відповідачем, який наголошує на наявності або відсутності певних обставин у своїх запереченнях на позов. Так, факти, якими обгрунтовує свої заперечення відповідач, підлягають встановленню під час ухвалення рішення в справі та входять у предмет доказування, однак вони не можуть вважатися підставами позову.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Зазначив, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, і проживання однією сім`єю, за твердженнями самої апелянта, припинено. Припинивши сімейно-шлюбні відносини, однак не припинивши шлюб, відповідач порушувала права позивача на створення сім`ї та інші права, передбачені Сімейним кодексом. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, адже збереження сім`ї є неможливим, оскільки сторони проживають окремо, та сумісне господарство між сторонами не ведеться, наявність не врегульованих питань майнового характеру щодо поділу спільного майна подружжя не є підставою для подальшого збереження шлюбу.

Вважає, що цілком обґрунтованою думка суду першої інстанції про те, що подання відповідачем заяв про залишення даного позову без розгляду та бажання здійснювати розгляд питання про розірвання шлюбу в сукупності з позовними вимогами про поділ майна подружжя жодним чином не може свідчити про намагання зберегти шлюб.

Вказав, що суд з`ясував заявлені ним причини розірвання шлюбу, фактичні взаємовідносини подружжя, також врахував те, що позивач бажає створити іншу сім`ю. Що обумовило висновок про неможливість подальшого сімейного життя подружжя і збереження цієї сім`ї, а отже і висновок про задоволення позову.

Послався на те, що суд першої інстанції своїми ухвалами від 29.12.2020 та від 25.03.2021 обґрунтовано відмовив відповідачці у задоволенні її заяви про залишення моєї позовної про розірвання шлюбу без розгляду. Ці ухвали є чинними та не оскаржуються апелянтом у її апеляційній скарзі. У зазначених чинних ухвалах судом було встановлено, що з наданої відповідачем копії ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05.10.2020 убачається, що в провадженні суду перебуває справа № 635/7732/19, заявлений у тій справі позов до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було залишено без розгляду. У цій же справі № 635/7732/19 було прийнято уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до нього про розірвання шлюбу.

Зауважив, що крім суб`єктного складу, у зазначених провадженнях також не співпадають і підстави заявлених позовів.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За правилом ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який 31.08.1996 року зареєстрований Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 23 від 31 серпня 1996 року.

В шлюбі народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство фактично не ведеться, сторони проживають окремо.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що, відповідачем не надано заперечень щодо суті позову, не висловлено бажання щодо збереження сім`ї. Натомість, на думку суду, подання відповідачем заяв про залишення даного позову без розгляду та бажання здійснювати розгляд питання про розірвання шлюбу в сукупності з позовними вимогами про поділ майна подружжя не може свідчити про намагання зберегти шлюб.

Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, враховуючи, що позивач бажає створити іншу сім`ю, вважав подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, а тому дійшов висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Колегія суддів відхиляє посилання у доводах скарги на те, що заявлені у справах 635/6765/20 та 635/7732/19 вимоги про розірвання шлюбу є тотожними.

Так, поданий у жовтні 2020 року позов ОСОБА_1 містить вимогу про розірвання шлюбу, зареєстрованого 30.04.1997 Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 12. Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач жахливо ставиться до неї та дітей, постійно влаштовує сварки, бійки, з цього приводу неодноразово викликалась поліція. На теперішній час ОСОБА_2 відключив від енергопостачання та водопостачання житловий будинок, в якому вони проживають, в АДРЕСА_1 .

У той же час у справі, що наразі переглядається апеляційним судом, ОСОБА_2 просить розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 31 серпня 1996 року Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 23. Послався на те, що спільне життя у сторін не склалось через різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство фактично не ведеться майже рік. Подальше збереження шлюбу порушує право позивача на створення нової сім`ї.

З огляду на те, що судом було встановлено, що учасники просять розірвати шлюби, зареєстровані у різний час та за різними актовими записами - у суду не було законних підстав для залишення без розгляду позову у цій справі.

Так, ОСОБА_1 у лютому 2021 року уточнила свій позов про розірвання шлюбу, вказавши вірну дату укладення шлюбу та його актовий запис, однак, на той час судом уже здійснювалось провадження у цій справі за позовом ОСОБА_2 .

Також, заявлені позови містять різні підстави для розірвання шлюбу.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у цій справі ОСОБА_1 не заперечила проти задоволення позову із заявлених підстав, своїх доводів до суду не надала.

Вказане свідчить про те, що районним судом зроблено обґрунтований висновок про те, що подальше збереження шлюбу учасників справи є недоцільним, оскільки це суперечить добрій волі ОСОБА_2 .

З огляду на те, що висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалене з додержанням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки суду, колегія суддів на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.