печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судових засідань - Талдоновій М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з вимогою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на проживання. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 03.02.1994 виданого «Бюро технічної інвентаризації у м. Київ» Київської міської ради квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Крім позивачів, у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, разом з тим, ОСОБА_4 не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено Акт № 60 про огляд проживання осіб в квартирі АДРЕСА_1 представниками обслуговуючою організацією. Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу в повній мірі здійснювати право власності відносно належного майна, крім того, призводить до надмірних матеріальних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг із розрахунку на всіх осіб, які зареєстровані у квартирі, в тому числі і на відповідача, який житлово-комунальними послугами не користується, залишив квартиру добровільно, у зв`язку з чим, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 11.02.2021 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій не заперечував проти задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 21.01.1994 виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, квартира АДРЕСА_1 , належала на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 . В подальшому на підставі договору дарування частки квартири від 24.09.2010 ОСОБА_4 передав у власніть ОСОБА_1 ? частку квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та відповідач. Разом з тим, відповідач не проживає за місцем реєстрації і не виявляє бажання користуватися даною квартирою, що підтверджується безпосередньо заявою відповідача від 22.09.2020, яка міститься в матеріалах справи.

Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає власникам в повній мірі здійснювати право власності відносно належного майна, крім того призводить до надмірних матеріальних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, позивачі просили визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Також згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається протягом шести місяців.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач у квартирі тривалий час не проживає, але значиться зареєстрованим у ній, а отже втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, у зв`язку з чим, вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання є обґрунтованими підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3

ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 .

Суддя: Р.В. Новак