Справа №949/840/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

15 липня 2021 року суддя Дубровицького районного суду Рівненської області Отупор К.М., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам статей 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам статті 95 цього Кодексу.

При зверненні до суду позивачкою не виконані вимоги пункту 5 частини 2 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, а саме, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У відповідності до вимог статті 181 Сімейного кодексу України, самей той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів.

Так, у позовній заяві позивачка не вказує на те, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні.

При цьому, позивачкою не додано до позовної заяви доказів, які б достовірно підтверджували те, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Отже, з долучених позивачем до матеріалів справи доказів, неможливо достовірно встановити, що дитина проживає саме з нею та перебуває на її утриманні, що є обов`язковою умовою для стягнення аліментів на її користь на утримання дитини.

Крім того, позивачкою не виконані вимоги пункту 3 частини 3 статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, який передбачає, що позовна заява повинна містити в собі зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Так, ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача.

Водночас чинне законодавство містить тлумачення визначень "вимога майнового" та "вимога немайнового" характеру.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці

У свою чергу, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

У даній справі позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів, а тому такі вимоги підлягають вартісній оцінці, а отже відносяться до вимог майнового характеру, а тому позовна заява має містити в собі зазначення ціни позову.

Пунктом 3 частини 1 статті 176 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Також, при зверненні до суду позивачкою не в повному обсязі було дотримано вимоги частини 5 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України яка передабчає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до вимог пункту 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

Крім того, позивачкою не було дотримано вимог частини 4 статті 177 Цивільного процесуальногокодексу України, який передбачає, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. Оригінал такої квитанції додається до всіх позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, інших судових документів, що направляються до судової інстанції.

Отже, копія квитанції про сплату судового збору, не є документом, підтверджуючим сплату судового збору.

Крім того, відповідно до пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року №10, законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року №2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір", суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (зі змінами)).

Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Однак, позивачкою в якості документа на підтвердження сплати судового збору надано до суду саме копію квитанції, виготовлену з використанням технічних засобів, що в свою чергу не є належним документом на підтвердження сплати судового збору та не свідчить про єдине її використання.

Відтак позивачці необхідно виправити вищевказані недоліки шляхом долучення до позовної заяви оригіналу квитанції про оплату судового збору, оригіналу свідоцтва про шлюб, доказів того, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, а також зазначити в позовній заяві ціну позову.

За таких обставин, в силу частини 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачці строк десять днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтею 185 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітню дитину та надати позивачці для усунення вищевказаних недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду К.М. Отупор