Провадження №2/639/824/21
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Труханович В.В.,

за участю секретаря - Безбородько І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу №953/17684/20 за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2020 року до Київського районного суду м. Харкова звернувся представник Моторного (транспортного) страхового бюро України з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 16 687, 58 грн., 4 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилалася на те, що 24.11.2017 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_1 , на Тарасівському в`їзді в м. Харкові допустив зіткнення з автомобілем Kia Rio, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП автомобіль Kia Rio, державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, чим його власнику була спричинена матеріальна шкода у розмірі 16 687, 58, що підтверджується звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 131/12/17 оцінювача ФОП ОСОБА_3 від 15.01.2018 року.

26.01.2018 року за результатами розгляду матеріалів, складених за фактом вищезазначеної ДТП, Комінтернівським районним судом м. Харкова було прийнято постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

ТДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно з умовами договору добровільного страхування АЦА № 1717515 від 16.05.2017 року здійснювало страхування автомобіля Kia Rio, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , у тому числі і від ризику пошкодження (знищення) транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

29.11.2017 року страхувальник за умовами договору АЦА №1717515 від 16.05.2017 року та власник транспортного засобу Kia Rio, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_5 звернувся до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування.

За умовами договору страхування було складено страховий акт № 12690 від 14.02.2018 року, визначено та сплачено страхову відшкодування на підставі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 131/12/17 від 15.01.2018 року оцінювача ФОП ОСОБА_3 в розмірі 16 687, 58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2177 від 02.05.2018 року.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована ТДВ «Міжнародна страхова компанія» змушена стягнути розмір матеріальної шкоди з відповідача у повному обсязі.

Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом.

УхвалоюКиївського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2020 року передано цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Згідно супровідного листа Київського районного суду м. Харкова від 12.01.2021 року, справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 18 січня 2021 року.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 19 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування. Призначено судове засідання.

Представник позивача, Коваленко А.О., який діє на підставі Довіреності № 385 від 27.12.2019 року, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні було встановлено, що 24.11.2017 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_1 , на Тарасівському в`їзді в м. Харкові допустив зіткнення з автомобілем Kia Rio, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. (а.с. 23)

Згідно з ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу АЦА № 1717515-36. (а.с. 4)

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), і страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Зі статті 5 зазначеного Закону вбачається, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

27 листопада 2017 року ОСОБА_5 звернувся до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» з повідомленням про пригоду, яка має ознаки страхового випадку. (а.с. 5)

29 листопада 2017 року ОСОБА_5 надав до ТДВ «Міжнародна страхова компанія» заяву про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до Звіту № 131/12/17 про оцінку колісного транспортного засобу від 15 січня 2018 року, вартість відновлювального ремонту наданого автомобілю Kia Rio, державний номерний знак НОМЕР_2 , на дату оцінки складає 16 687, 58 грн. (а.с. 9-21)

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує, у встановленому законом порядку, оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Пунктом 36.1. визначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У відповідності до пункту 36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

За умовами договору страхування було складено страховий акт № 12690 від 14.02.2018 року, визначено та сплачено страхову відшкодування на підставі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 131/12/17 від 15.01.2018 року оцінювача ФОП ОСОБА_3 в розмірі 16 687, 58 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2177 від 02.05.2018 року. (а.с. 7, 8)

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Оскільки джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, то відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду в тому числі якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відтак, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є винним у скоєнні ДТП, між його діями та шкодою, завданою власнику автомобілю Kia Rio, державний номерний знак НОМЕР_2 , є безпосередній зв`язок, така шкода була відшкодована Товариством з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню в порядку регресу сума страхового відшкодування, виплачена власнику зазначеного вище автомобіля у розмірі 16 687, 58 грн., як з водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 2 102, 00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. (а.с. 3)

Представник позивача також просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення, якщо обов`язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Таким чином, на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду було надано Договір про надання правової допомоги від 03 червня 2019 року, Детальний опис робіт (наданих послуг) від 22 жовтня 2020 року та квитанцію про сплату послуг на суму 4 000, 00 грн. (а.с. 33- 34, 35, 36)

Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000, 00 грн.

Суд, даючи оцінку вищезазначеному, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 3, 5, 22, 25, 38, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» завдану матеріальну шкоду в порядку регресу у розмірі 16 687, 58 грн. (шістнадцять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 58 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач - Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», , місцезнаходження: м. Харків, вул. Мироносицька, б. 99, літ. А-3.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 10.03.2021 року.

Суддя В. В. Труханович