Дата документу 15.07.2021 Справа № 333/3910/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У. № 333/3910/13 Суддя І інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/807/2581/21
У Х В А Л А

15 липня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого Кочеткової І.В.,

суддів Дашковської А.В., Кримської О.В.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кромунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2013 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

15.07.2020 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Працевитий Г.О. звернувся до районного суду з заявою про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2013 року.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 , скасовано заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2013 року, справу призначено до розгляду.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що представник позивача під час проголошення рішення суду присутнім не був, копію оскаржуваного рішення суду вони отримали 29.04.2021 року, апеляційну скаргу подають 27.04.2021 року, тобто строк на апеляційне оскарження не пропущено (а.с. 208).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що представник позивача АТ КБ «Приватбанк» беззаперечно був обізнаний про розгляд судом першої інстанції справи за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, про існування рішення по вказаній справі та був не згодний з переглядом заочного рішення, оскільки звертався з відзивом на заяву про перегляд заочного (а.с.88) до суду, й доказів протилежного суду апеляційної інстанції не надано.

04.06.2021 року на електронну пошту апеляційного суду надійшов витяг з кабінету «Електронного суду», наданий Комунарським районним судом м. Запоріжжя, щодо отримання 17 листопада 2020 року АТ КБ «Приватбанк» електронне судове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2020 р., що оскаржується (а.с. 224).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07.06.2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 року залишено без руху, надано строк для надання клопотання про поновлення строку з обґрунтуванням поважних доводів (причин) для поновлення строку. Також, було роз`яснено, що у разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Копію ухвали Запорізького апеляційного суду від 07.06.2021 року отримано представником Банку - 16.06.2021 року (розписка про вручення копії ухвали суду).

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилами частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий суд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження "остаточного судового рішення" є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини.

ЄСПЛ у справах "Салов проти України", п. 93, "Сутяжник" проти Росії", п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження ("Пономарьов проти України" № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ у справі "Науменко проти України" ("Naumenko v. Ukraine") від 09 листопада 2004 року та у справі "Полтораченко проти України" ("Poltorachenko v. Ukraine") від 18 січня 2005 року.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12 липня 2007 року).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З матеріалів убачається, що АТ КБ «Приватбанк» був обізнаний про наявність даної цивільної справи на розгляді в місцевому суді, так як вони по справі є позивачами. Вказане також підтверджується матеріалами справи.

Отже, АТ КБ «Приватбанк» пропущено строки, визначені ЦПК України, для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції більш ніж на п`ять місяців та не наведено поважних та об`єктивних обставин, які перешкоджали оскаржити судове рішення в апеляційному порядку в межах цих строків, виняткових обставин для поновлення таких строків не встановлено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» слід відмовити та повернути скаржнику апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами.

На підставі викладеного та керуючись ст. 358 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Акціонерному товариству Комерційний Банк «Приватбанк» у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді А.В. Дашковська

О.М. Кримська