Провадження № 2/219/945/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 березня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Дубаніної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Донецька товарна біржа про визнання біржового контракту дійсним, -
Представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Донецька товарна біржа з позовною заявою в якій просить визнати дійсним біржовий контракт № 386-Н (договір купівлі-продажу), укладений 13 грудня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в Артемівській філії Донецької товарної біржі, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав жилий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.12.2001 р. укладено біржовий контракт №386-Н (договір купівлі-продажу) Артемівською філією Донецької торговельної біржі, за яким ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Біржовий контракт №386-Н від 13.12.2001 року зареєстрований у комунальному підприємстві-бюро технічної інвентаризації, тобто з дня державної реєстрації правочину, з 13.12.2001 року, позивач вважає себе власником майна, сплачує за нього податки, комунальні послуги, зареєстрований у ньому, користується за власним розсудом. В даний час позивач бажає укласти спадковий договір, та звернувся до нотаріуса, але останній повідомив, що біржовий договір, за яким позивач придбав у відповідачки жилий будинок АДРЕСА_1 є недійсним. В Центрі надання адміністративних послуг Бахмутської міської ради у позивача навіть не прийняли документи, щоб внести дані біржового контракту до нового реєстру прав власників нерухомого майна, оскільки цей біржовий контракт не посвідчений нотаріально і не створює правових наслідків. Тоді, позивач вирішив звернутися до органу, який видавав цей документ до Артемівського філіалу Донецької товарної біржі по вулиці Сибірцева, 21 в м. Бахмут , але з`ясувалося, що філіал вже давно закритий і за даною адресою не знаходиться така організація. Продавець за біржовим контрактом - ОСОБА_2 не знаходиться за адресою її реєстрації згідно даних спірного біржового контракту № 386-Н від 13.12.2001 року, позивач ходив за цією адресою: АДРЕСА_3 , і сусіди повідомили, що ще у 2001 році ОСОБА_4 виїхала з квартири в невідомому напрямку, тобто не має продавця, щоб звернутися до нотаріальної контори і посвідчити правочин нотаріальною. Відсутність іншої альтернативної можливості підтвердити біржовий контракт дійсним спонукає позивача звернутися до суду із цим позовом. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Біржовий контракт № 386-Н від 13.12.2001 року був здійснений згідно вищевикладеним вимогам, був зареєстрований товарною біржою. Договір купівлі-продажу від 13.12.2001 року містить всі істотні умови договору купівлі- продажу нерухомості, а, відтак, такий договір є укладеним і дійсним. Пунктом 1.4 біржового контракту № 386-Н від 13.12.2001 року визначено, що право власності на відчужуване майно переходить з моменту реєстрації даного контракту в Артемівській філії ДТБ. Всі умови договору виконані сторонами в повному обсязі на момент укладання. Визнання біржового контракту № 386-Н (договір купівлі-продажу) від 13 грудня 2001 року дійсним у судовому порядку, необхідно позивачу, як власнику нерухомого майна для реалізації своїх конституційних прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначення справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Деменкова Є.С. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяв та клопотань про розгляд справи без її участі або про відкладення судового засідання від неї на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий.
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.
Положення ч.1 ст. 4 ЦПК України надають право кожній особі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частина 2 ст. 16 ЦК України визначає можливі способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно довідки про належність нерухомих об`єктів зареєстрованих в КП «Бахмутське БТІ» станом на 31.12.2012 року, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , на підставі біржового контракту купівлі-продажу зареєстрованого Артемівським філіалом Донецької товарної біржі від 13.12.2001 року (а.с.42).
Згідно інформаційної довідки № 243463789 сформованої 08.02.2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за параметрами запиту: АДРЕСА_1 , відомості відсутні (а.с.35).
Як вбачається з технічного паспорту загальна площа зазначеного будинку становить 78 кв.м., житлова площа 37,09 кв.м., допоміжна /підсобна/ площа 40,91 кв.м. (а.с.9-11).
Пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року визначає: щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Тому, оскільки договір купівлі - продажу був укладений 13.12.2001 року, суд приходить до висновку, що до даних відносин положення ЦК України від 16 січня 2003 року застосуванню не підлягають, а застосовуються норми ЦК УРСР в редакції чинній на момент укладення договору.
Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.
Таким чином, на дату укладання біржового контракту в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше.
В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.
У судовому засіданні встановлено, що умови біржового контракту 386-Н (договору купівлі-продажу) від 13.12.2001 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Крім того, на теперішній час посвідчити нотаріально вказаний договір купівлі-продажу не має можливості, оскільки де знаходиться продавець в теперішній час позивачу невідомо.
Такі обставини перешкоджають позивачу у здійсненні права володіння та розпорядження належним йому будинком.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (Покупця за контрактом) продавці не мали.
Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте, нещодавно позивач дізнався, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення.
Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству.
Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 81, 229, 263-265 ЦПК України, суд
Визнати дійсним біржовий контракт № 386-Н (договір купівлі-продажу), укладений 13 грудня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований в Артемівській філії Донецької товарної біржі, згідно якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбав житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 342,1 кв.м., Артемівської міської ради.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Донецька товарна біржа, адреса: м.Донецьк, вул.Первомайська, 12, .

Суддя Н.М.Фролова