Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2364/20

Провадження № 2/126/214/2021

"05" липня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовують тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Її дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який був прописаний в її будинку. 02.06.2015 року їхній шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дочці присвоєно дошлюбне прізвище " ОСОБА_1 ". Згідно довідки виданої Маньківською сільською радою 07.09.2020 року за № 1124 склад сім`ї, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 слідуючий: ОСОБА_1 - голова двору, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_2 - зять, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - онуки, ОСОБА_3 - інший співмешканець.

ОСОБА_2 з травня 2015 року в її будинку не проживає та де він живе на даний час їй не відомо. У рішенні Бершадського районного суду від 02.06.2015 року про розірвання шлюбу зазначено, що ОСОБА_4 з ОСОБА_2 , "... більше двох місяців проживають окремо та не підтримують сімейних стосунків.

Що стосується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то він хоча й зареєстрований в АДРЕСА_1 , але фактично проживав в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виданою Маньківською сільською радою від 09.09.2020 року за № 1143. ОСОБА_3 не був її співмешканцем і за адресою її проживання зареєстрований помилково. На даний час він взагалі проживає в АДРЕСА_3 .

Відповідачі хоча й зареєстровані у її житловому будинку, проте втратили право на проживання як члени її сім`ї. Будь яких договорів найму (оренди) з відповідачами вона не укладала.

На всі її неодноразові вимоги про добровільне зняття з реєстрації відповідачі не реагують, тому вона змушена звернутись до суду із даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Представник позивача, адвокат Янчук В.М. надав через канцелярію суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність та відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнає, справу просив слухати у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не явився, причини неявки не повідомив. Ні відзиву ні жодних клопотань від нього до суду не надходило.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на цілий житловий будинок від 28.02.2000 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.04.2000 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.07.2019 року.

Її дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який був прописаний в будинку позивачки. 02.06.2015 шлюб зареєстрований 01.08.2010 року у Маньківській сільській раді між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 присвоєно дошлюбне прізвище " ОСОБА_1 ", що підтверджується копією рішення суду у справі № 126/1713/15-ц (провадження № 2/126/500/2015).

Згідно довідки виданої Маньківською сільською радою 07.09.2020 року за № 1124 склад сім`ї, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 слідуючий: ОСОБА_1 - голова двору, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_2 - зять, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - онуки, ОСОБА_3 - інший співмешканець.

ОСОБА_2 з травня 2015 року в будинку позивачки не проживає і місце його фактичного проживання невідоме, що підтверджується довідкою виданою Маньківською сільською радою від 07.09.2020 року за № 1130.

Що стосується ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то він хоча й зареєстрований в АДРЕСА_1 , але фактично проживав в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виданою Маньківською сільською радою від 09.09.2020 року за № 1143. На даний час він взагалі проживає в АДРЕСА_3

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією.

Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може биту безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.»

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до абз. 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом заняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення право власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичною особою померлою».

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що оскільки факт відсутності відповідачів за місцем своєї реєстрації понад 1 рік встановлено, а визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням має для позивача як власника житла важливе юридичне значення, позов слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. Г. Рудь