Провадження № 2-з/638/357/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Цвіра Д.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державного реєстратора Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Васікової Лариси Євгенівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним договору дарування, -

встановив:

13 липня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державного реєстратора Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Васікової Лариси Євгенівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , в якій позивач просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:58165988 від 17.05.2021 року, державного реєстратора Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича, про реєстрацію 11.05.2021 року права спільної часткової власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , номер запису про право власності: НОМЕР_2 ;

- визнати недійсним договір дарування від 19.05.2021 року 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є.;

- визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 58206548 від 19.05.2021 року, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. про реєстрацію права власності 19.05.2021 року на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , номер запису про право власності: НОМЕР_4 .

Разом із вищевказаним позовом, позивачем подана заява про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , квартирою АДРЕСА_1 , обґрунтована тим, що враховуючи, що між сторонами існує спір щодо переходу права власності на спірну квартиру, клопотання про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу перешкоджати позивачу користуватися спірною квартирою буде мати ефективний захист прав та інтересів позивача, оскільки право власності на нерухоме майно включає право користування ним, та невжиття вказаного заходу, тягне за собою можливість виселення позивача із спірного приміщення, що суттєво порушить його права.

14 липня 2021 року матеріали вищевказаної позовної заяви разом із заявою про забезпечення позову канцелярією суду передані на розгляд судді Цвірі Д.М.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії .

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та визнання недійсним договору дарування.

Необхідність застосування вищевказаного заходу забезпечення позову у виді заборони перешкоджати позивачеві користуватися спірним майном, заявник обґрунтував можливістю його виселення із спірного приміщення, що суттєво порушить його права.

Суд зазначає, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

В обґрунтування заяви про вжиття заявленого позивачем заходу забезпечення позову, заявником не наведено жодних обставин стосовно того, яким чином невжиття заявленого ним заходу може утруднити чи спричинити неможливість виконання судового рішення у цій справі.

Окрім формального посилання на те, що без застосування вказаного виду заходу забезпечення позову, існує ймовірність порушення прав позивача, заява про забезпечення позову не містить будь-яких обґрунтованих мотивів співмірності застосування такого заходу із предметом позову, підтверджених належними та достатніми доказами. Саме лише посилання на потенційну можливість порушення прав позивача без наведення відповідного обґрунтування підтвердженого належними доказами, не є підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням наведеного, суд не знаходить правових жодних правових підстав для задоволення вищевказаної заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державного реєстратора Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича, Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Васікової Лариси Євгенівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання недійсними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним договору дарування, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua).

Суддя Д.М. Цвіра