Справа № 202/1197/21
Провадження № 2-з/202/25/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

09 березня 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєсєди Г.В., за участю секретаря: Голобородько О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно померлого та визнання за нею права власності на квартиру. Також, ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що 15.04.2020 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. за реєстровим №394. Відповідно до умов зазначеного договору позики, вона передала у власність позичальнику ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 426 150 грн., а ОСОБА_3 зобов`язався повернути грошові кошти не пізніше 15 травня 2020 року. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики, 29.12.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. видано виконавчий напис №1182 про звернення стягнення на грошові кошти боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь стягувача для примусового виконання умов договору позики від 15.04.2020 року в сумі 426 150 гривень. Приватним виконавцем Бурхан-Крутоус ЛА. винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на належну боржнику квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та 29.12.2020 року приватним виконавцем на адресу Державного підприємства СЕТАМ скерована заявка на реалізацію в системі СЕТАМ житлової нерухомості боржника ОСОБА_3 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, 12.02.2021 року на адресу приватного виконавця Бурхан-Крутрус Л.А. надійшла заява ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 та скасування проведення торгів і всіх обтяжень з квартири за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з встановленням факту смерті боржника ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи повідомлення про смерть боржника приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Підставою забезпечення позову позивачем зазначено те, що невжиття заходів забезпечення може привести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданими до заяви документами, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом про звернення стягнення на майно померлого та визнання за ним права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Однак, в заяві про забезпечення позову не наведено належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 246129777 від 26.02.2021 року та свідоцтва про право власності на житло № 3/3142-97 від 13.10.1991 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 .

Як вбачається із матеріалів заяви про забезпечення позову та матеріалів позовної заяви, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доказів того, що ОСОБА_2 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , прийняв спадщину та зареєстрував право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи відсутність обґрунтованих ризиків невиконання можливого рішення суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії слід відмовити.

При цьому, доводи заявника ОСОБА_1 щодо виконання рішення суду про стягнення боргу в іншій справі, як ризик не виконання можливого рішення суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майно померлого та визнання за нею права власності на квартиру, не може бути прийнято судом до уваги оскількивідповідно до ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда