Справа № 160/517/18
Провадження № 2/931/1/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря - Гупалик А.С.,

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Мехбудсервіс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Затурцівська сільська рада Локачинського району Волинської області, Зубильненська сільська рада Локачинського району Волинської області про визнання права власності на майно та відшкодування майнової шкоди,

в с т а н о в и в :

17 вересня 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Затурцівська сільська рада Локачинського району Волинської області, Зубильненська сільська рада Локачинського району Волинської області про визнання права власності на майно та відшкодування шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що він законно набув право власності на приміщення №1(один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належним чином здійснив державну реєстрацію цього права, однак це право безпідставно оспорюється та не визнається ОСОБА_1 , що порушує його законні права та інтереси і підлягає захисту.

Відповідач у справі ОСОБА_4 , не визнаючи право власності ОСОБА_3 на вищевказане приміщення, вчинив дії щодо часткового демонтажу будівельних матеріалів даного приміщення, чим наніс шкоди майновим інтересам ОСОБА_3 , яка за попередніми розрахунками складає 70 000,00 грн.

Приймаючи до уваги, що відповідач у справі ОСОБА_4 вчинив дії щодо часткового демонтажу майна позивача, він змушений був понести майнові витрати і 12.09.2018 року уклав договір про надання охоронних послуг з охоронною фірмою, яка здійснювала за грошову оплату охорону належного ОСОБА_5 майна.

Просить визнати право власності ОСОБА_3 на приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 70000,00 грн майнової шкоди за частковий демонтаж майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та судові витрати у справі.

26.10.2018 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка мотивована тим, що з метою уточнення визначення завданої майнової шкоди ОСОБА_3 звернувся до колективного будівельно-монтажного підприємства «Орбіта-Рожище», яке відповідно до ДСТУ Б Д. 1.1-1-2013 "Правила визначенні вартості будівництва" склало договірну ціну станом на 01 червня 2018 року вартості монтажу плит покриття та стінових панелей в с. Зубильне Локачинського району Волинської області, які протиправно розібрав ОСОБА_4 , завдавши майнової шкоди ОСОБА_5 .

Відповідно до договірної ціни на будівництво "Монтаж плит покриття та стінових панелей в с. Зубильне Локачинського району Волинської області" вартість робіт становить 309246,00 грн, які він разом із судовими витратами просить стягнути з відповідача.

26.10.18 року ухвалою суду було зупинено підготовче провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Волинського апеляційного суду у цивільній справі № 160/463/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Локачинського районного суду Волинської області від 03 вересня 2018 року.

Ухвалою суду від 07.11.2018 року підготовче провадження у справі поновлено, оскільки відпали обставини, що викликали його зупинення.

27.11.2018 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що він не оспорює право власності позивача на спірне приміщення, зазначив, що не вчиняв жодних дій щодо демонтажу приміщення №1(один) не спареного, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 , а також не укладав з фізичними чи юридичними особами ніяких угод щодо виконання робіт по розбиранню чи демонтажу вказаного майна. Вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови в позові у частині визнання права власності. Вказує також на безпідставність вимог щодо стягнення майнової шкоди, позаяк позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що він вчиняв будь-які дії щодо спірного майна. Відсутні також докази, з яких можна було б встановити стан, у якому перебувало належне позивачу приміщення, не доведено обсяг проведених робіт з демонтажу та розмір завданої позивачу шкоди.

Ухвалою суду від 15.01.2019 року до участі у справі було залучено як співвідповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Мехбудсервіс».

15.02.2019 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог з врахуванням складу учасників, яку він мотивував тим, що відповідач у справі ОСОБА_1 , разом з ТзОВ «Мехбудсервіс», здійснюючи дії по розбиранню та демонтажу приміщення № 1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 , нанесли йому майнової шкоди в розмірі 309 246,00 грн, а тому мають нести солідарну відповідальність.

Просить визнати право власності ОСОБА_3 на приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ТзОВ «Мехбудсервіс» на користь ОСОБА_3 309 246,00 грн майнової шкоди за частковий демонтаж майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачів судові витрати у справі.

21.03.2019 року від відповідача TOB «Мехбудсервіс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи без участі представника TзOB «Мехбудсервіс».

При цьому зазначає, що TзOB «Мехбудсервіс» ні на замовлення ОСОБА_6 , ні інших осіб не здійснювало демонтаж приміщення №1 не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м., вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

TзOB «Мехбудсервіс» не укладало ні з ОСОБА_7 , ні з будь-якою іншою особою жодних договорів на демонтаж зазначеного приміщення та не відряджало працівників і техніку для здійснення його демонтажу.

У зв`язку з цим вважає, що товариство безпідставно було залучено до участі у даній справі у якості співвідповідача, оскільки підприємство не завдавало ОСОБА_8 , ні ОСОБА_5 ніяких збитків і шкоди, тому немає і підстав для її стягнення.

Не погоджується також із зазначеним у позовній заяві розміром нібито завданої шкоди, оскільки така сума не обґрунтована належними та допустимими доказами.

Вважає, що заявлені позивачем вимоги суперечать одна одній. Так, позивач одночасно просить визнати право власності на майно, а також просить стягнути шкоду, яка йому завдана у зв`язку з пошкодженням даного майна. Тобто, якщо позивач просить визнати право власності, то він вважає, що таке право власності у нього відсутнє. Таким чином, йому не може бути завдано шкоду, яка виникла через пошкодження майна (демонтаж приміщення), оскільки права власності на таке приміщення у нього на даний час немає.

08.04.2019 року представником позивача подано відповідь на відзив, яку мотивовано тим, що належними та допустимими доказами того, що TзOB «Мехбудсервіс» відряджало своїх працівників і техніку для здійснення демонтажу спірного приміщення є матеріали кримінального провадження, долучені до відповіді на відзив, де працівники TзOB «Мехбудсервіс», в тому числі і такі, які у відповідності до Кодексу законів про працю України не були законно працевлаштовані на TзOB «Мехбудсервіс», пояснювали, що вони були направлені керівництвом TзOB «Мехбудсервіс» в АДРЕСА_1 для здійснення демонтажних робіт.

Окрім того, з долучених документів випливає те, що організацією робіт по незаконному демонтажу майна по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , разом з представником TзOB «Мехбудсервіс» займався представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 .

Вважає, що представник TзOB «Мехбудсервіс» разом з ОСОБА_7 з метою уникнення цивільної відповідальності у виді відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_5 , намагаються ввести в оману суд, заявляючи, що жодного відношення до демонтажних робіт майна ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 вони не мають. Просить задовольнити позов з врахуванням уточнених позовних вимог.

19.04.19 року ухвалою суду було зупинено підготовче провадження у справі у зв`язку з призначенням судової будівельно-технічної експертизи.

12 листопада 2019 року провадження у справі було поновлено в зв`язку із проведенням вказаної експертизи та надходженням до суду висновку експерта № 8366 від 23 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 10.12.2019 року підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.

12 жовтня 2020 року ухвалою суду було зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у кримінальному провадженні № 161/9346/19 про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Дана ухвала суду не набрала законної сили, позаяк була скасована постановою Волинського апеляційного суду від 14.12.2020 року.

У судове засідання 01.03.2021 року представник позивача не з`явився, подав клопотання про проведення даного судового засідання без його участі, долучивши заключне слово в письмовому вигляді, відповідно до якого просив задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.03.2021 року проти позову заперечував повністю, зазначив, що ОСОБА_1 не заперечується право власності ОСОБА_3 на приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Частковий демонтаж даного приміщення ОСОБА_1 разом з ТзОВ "Мехбудсервіс", а також розмір завданої шкоди позивачем не доведено будь-якими належними та достовірними доказами.

Представник відповідача ТзОВ "Мехбудсервіс" у судове засідання 01.03.2021 року не з`явився, у відзиві на позов та у письмовій заяві, поданій суду 22.06.2020 року, просив проводити розгляд справи без участі представника товариства та відмовити у задоволенні позову.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Затурцівська сільська рада Локачинського району Волинської області, Зубильненська сільська рада Локачинського району Волинської області у судове засідання 01.03.2021 року не з`явилися, хоча належним чином та своєчасно були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки не повідомили, будь-яких заяв, клопотань не подали.

Представник третьої особи - Зубильненської сільської ради Волинської області Іващук М.А. у судовому засіданні 23.06.2020 року вирішення спору поклав на розсуд суду, пояснив, що підписував акт обстеження спірного приміщення від 09.09.2018 року як член комісії, позаяк те, що ОСОБА_1 частково розібрав приміщення, що належить ОСОБА_5 , було встановлено і те, що зазначено в акті, відповідає дійсності.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності на об`єкт нерухомого майна та стягнення майнової шкоди, заподіяної діями іншої особи, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють дані правовідносини.

Щодо вимоги позивача про визнання за ним права власності на приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 , судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом позову у даній справі, зокрема, є вимога позивача до відповідачів про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна.

Як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно, зокрема, на частку нежитлової будівлі.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Пунктом 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

В разі якщо позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення його прав власника спірного нерухомого майна відповідачем, то відсутні підстави для задоволення позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду від 13.05.2019 року у справі №905/494/18.

Із матеріалів справи, а саме: витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131731025 вбачається, що одноосібним власником приміщення відгодівельного комплексу, площею 2283,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , форма власності - приватна. Останній набув право власності на вказане приміщення на підставі, зокрема: акта приймання-передачі нерухомого майна (приміщення №1 не спареного, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86 114 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 ) від 01.06.2018 року, складеного між СВК "Стохід" та ОСОБА_3 ; виписки з протоколу № 4 від 01.06.2018 року засідання комісії по реорганізації СВК "Стохід"; технічного паспорта № 447 від 20.07.2018, виготовленого ПП "Волиньексперт"; свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ВЛ №287805 від 01.06.2018 року, реєстр. №886, виданого Затурцівською сільською радою ОСОБА_5 (а.с. 18, 22-26 том 1).

Під час розгляду справи по суті, а також у відзиві на позов представники відповідача ОСОБА_1 пояснили, що останнім жодним чином не оспорюється право власності ОСОБА_3 на приміщення №1 (один) не спарене, площею 2283,2 кв.м, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи наявність у позивача правовстановлюючих документів на приміщення №1 (один) не спарене, площею 2283,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказане приміщення та зважаючи, що дане право ОСОБА_3 відповідачами не оспорюється, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Встановлена судом відсутність підстав для задоволення позову не є обмеженням права позивача на судовий захист, а є недоведеністю останнім порушених прав, за захистом яких відбулось звернення.

Щодо вимоги позивача про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та TзOB «Мехбудсервіс» на користь ОСОБА_3 309246 ,00 грн майнової шкоди за частковий демонтаж майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 , судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивач, звертаючись до суду із вимогою про відшкодування майнової шкоди вважає, що її спричинено діями відповідачів - ОСОБА_1 та TзOB «Мехбудсервіс», які і повинні солідарно її відшкодовувати.

Згідно із ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Однак, під час розгляду справи судом не здобуто належних та достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку, що TзOB «Мехбудсервіс» у власних інтересах разом із ОСОБА_1 вчиняло дії по демонтажу спірного приміщення.

Про причетність TзOB «Мехбудсервіс» до демонтажу приміщення ОСОБА_3 вказує лише свідок ОСОБА_10 , який пояснив, що такі дії вчинялися працівниками TзOB «Мехбудсервіс» за вказівкою ОСОБА_1 . Керував демонтажем ОСОБА_11 , який діяв на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1 , роботи з демонтажу виконувалися технікою, що містили емблеми TзOB «Мехбудсервіс». При цьому ОСОБА_10 зазначив, що TзOB «Мехбудсервіс» надавав послуги ОСОБА_1 . Однак, вказане не підтверджується будь-якими іншими доказами, в тому числі письмовими.

Отже, суд критично відноситься до даних показань, які слід вважати припущеннями та такими, що достовірно не підтверджують вину TзOB «Мехбудсервіс» у вчиненні протиправних дій, спрямованих на завдання шкоди майну ОСОБА_3 .

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення майнової шкоди з TзOB «Мехбудсервіс».

Проте, вину ОСОБА_1 у заподіянні ОСОБА_5 майнової шкоди під час демонтажу приміщення №1(один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , суд вважає доведеною.

При цьому судом взято до уваги показання свідка ОСОБА_12 , яка у судовому засіданні пояснила, що в травні 2008 року на загальних зборах пайовиків було вирішено продати відгодівельний комплекс, що складався з п`яти приміщень (одне приміщення - одинарне (не спарене), інші: 2,3,4,5 - спарені) для ОСОБА_10 , що і було зроблено в період 2008-2010 роки. Приміщення №1(один) не спарене, як окрема будівля за адресою: АДРЕСА_1 а ОСОБА_10 передав ОСОБА_5 , приміщення 2,3,4 (спарені), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - продав ОСОБА_1 на підставі договорів купівлі-продажу. Влітку 2018 року ОСОБА_1 розібрав та вивіз належні йому приміщення 2,3,4 (спарені). Крім того, він частково демонтував приміщення № НОМЕР_1 не спарене, належне ОСОБА_5 . Вказане було зафіксовано в акті обстеження від 09.09.2018 року, що був нею підписаний. Зазначила, що від імені ОСОБА_1 діяв його представник ОСОБА_11 , який надав довіреність на представництво інтересів відповідача. Він мав бригаду, яка розбирала приміщення, що належало ОСОБА_5 , при цьому було демонтовано плити покривлі та стін, що вивезені не були, залишився лише каркас приміщення, повністю розібрати приміщення ОСОБА_1 не вдалося. До демонтажу спірне приміщення довго не використовувалося за призначенням, дверей та вікон у ньому не було.

Вказані свідком обставини підтверджуються також письмовими доказами, дослідженими судом, а саме:

- висновком перевірки Локачинського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області від 02.09.2018 року по факту звернення ОСОБА_3 , де зазначено, що 23.08.2018 року ОСОБА_1 за допомогою спецтехніки продовжив розбирати приміщення №1(один) не спарене, як окрема будівля, а саме: демонтувати залізобетонні плити з метою їх подальшого використання у власних цілях, тому ОСОБА_3 по даному факту звернувся до поліції, демонтовані плити вивезені з території не були (а.с. 28-38 том 3);

- актом обстеження від 09.09.2018 року, відповідно до якого комісією в складі, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (які підтвердили зазначені в акті обставини у судовому засіданні) зафіксовано, що приміщення відгодівельного комплексу №1(один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114 грн, що знаходиться в АДРЕСА_1 , частково протиправно демонтовано ОСОБА_1 (а.с. 34 том 1).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування майнової шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вищезазначені докази в їх сукупності не залишають сумнівів щодо причетності ОСОБА_1 , який хоча і не самостійно, а через представника, вчинив протиправні дії по частковому демонтажу (розбиранню) приміщення №1(один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про належність цього майна позивачу, оскільки це право ним оспорюється (як зазначено відповідачем у відзиві на позов та представниками ОСОБА_1 у судовому засіданні), а тому саме з нього необхідно стягувати завдану позивачу майнову шкоду. При цьому судом взято до уваги, що шкода завдана з вини ОСОБА_1 та існує причинний зв`язок між його протиправними діями і шкодою у вигляді часткового демонтажу приміщення.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині відшкодування розміру майнової шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з висновком експерта №8366 від 23.10.2019 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи прогнозована (ймовірна) вартість робіт з монтажу плит перекриття та стінових панелей приміщення відгодівельного комплексу, розташованого в АДРЕСА_1 в цінах 2018 року становить 92656,00 грн, з яких: вартість матеріалів - 1551 грн, вартість ЕММ - 22458 грн, заробітна плата - 66041 грн (а.с. 93-96 том 3).

Вказана експертиза проведена судовим експертом Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання вимог ухвали суду від 19.04.2019 року. Експертиза призначена за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 , за згодою представника позивача, який на вимогу експерта надав найменування, марки, кількість та технічні характеристики демонтованих плит перекриття та стінових панелей, що вбачається з висновку експерта (а.с. 86, 94 на звороті том 3).

Визначення вартості ремонтно-будівельних робіт згідно з висновком експерта здійснювалося відповідно до вимог діючих в Україні ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва", збірників офіційних документів та роз`яснень "Ціноутворення в будівництві" за допомогою ліцензованого програмного комплексу "Будівельні технології" з врахуванням поточної вартості будівельних матеріалів, зазначеної в базі даних програми за усередненими даними Мінрегіонбуду України (а.с.95 том 3).

Суд вважає вищевказаний висновок належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір завданої позивачу майнової шкоди внаслідок часткового демонтажу приміщення і саме таку суму шкоди необхідно стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 .

Розмір шкоди в сумі 309 246,00 грн не доведений позивачем належними доказами.

Слід зауважити, що розмір шкоди, заявленої позивачем до відшкодування, змінювався ним в ході розгляду справи судом - із 70 000,00 грн до 309 246,00 грн.

А 27.02.2020 року позивачем подано суду висновок судової будівельно-технічної експертизи №О-3 від 31.01.2020 року, проведеної судовим експертом Охремчуком О.О. Волинської торгово-промислової палати, відповідно до якого вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень приміщення відгодівельного комплексу по АДРЕСА_1 внаслідок часткового демонтажу огороджувальних конструкцій складає 647 326 грн (а.с.162-178 том 3).

Вказану експертизу проведено на замовлення позивача ОСОБА_3 , у ній вказано, що огляд об`єкту дослідження проводився 27.01.2020 року в присутності замовника експертизи ОСОБА_3 , однак, без участі представника відповідача ОСОБА_1 , що унеможливило в свою чергу висловити ним свої заперечення, зокрема, щодо наявності, кількості пошкоджених, непридатних до використання панелей, про наявність яких представник позивача не зазначав та не надавав відомостей при призначенні судом експертизи.

Із змісту висновку експерта №О-3 від 31.01.2020 року вбачається, що за видом будівництва, для відновлення технічного стану будівлі необхідно провести капітальний ремонт, що визначається як комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлення та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкту. Дослідження з приводу визначення вартості майнової шкоди проводилися розрахунковим методом складання кошторису на капітальний ремонт будівлі, що досліджувалася (а.с.164-165 том 3).

Разом з тим, вартість приміщення №1(один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оцінюється в розмірі 86114 грн, доказів вартості даного приміщення в більшому розмірі позивачем не надано, приміщення до демонтажу давно не використовувалося, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_12 та не заперечується сторонами, а тому зазнало фізичного зносу, а вартість ремонтно-будівельних робіт (капітального ремонту) за висновком експерта №О-3 від 31.01.2020 року в сумі 647 326 грн значно перевищує визначену вартість самого приміщення, що свідчить про значне покращення його технічних характеристик і стану та викликає у суду сумніви щодо відповідності визначеного за даною експертизою розміру шкоди заподіяним збиткам діями ОСОБА_1 .

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст.110 ЦПК України).

Аналізуючи вищенаведене, суд не бере до уваги висновок експерта № О-3 від 31.01.2020 року, наданий позивачем.

Отже, вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди за частковий демонтаж майна, а саме: приміщення №1, не спареного, як окрема будівля, площею 2283,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 , підлягають до задоволення частково в розмірі 92656,00 грн.

В решті позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, на підставі п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 слід стягнути сплачений останнім судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 926,56 грн.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 92656,00 (дев`яносто дві тисячі шістсот п`ятдесят шість) грн майнової шкоди за частковий демонтаж майна, а саме: приміщення №1, не спареного, як окрема будівля, площею 2283,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 926 (дев`ятсот двадцять шість) грн 56 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідачі: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомо.

- товариство з обмеженою відповідальністю «Мехбудсервіс», адреса місцезнаходження: с. Великий Омеляник, вул. Набережна, 1 Луцького району Волинської області, .

Треті особи:

- Затурцівська сільська рада Локачинського району Волинської області, адреса: с. Затурці, вул. Липинського, 66 Локачинського району Волинської області, код ЄДРПОУ - 04332087.

- Зубильненська сільська рада Локачинського району Волинської області, адреса: с. Зубильне Локачинського району Волинської області, код ЄДРПОУ - 04332147.

Повний текст рішення складено 12 березня 2021 року.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба