Справа №487/3514/17
Провадження №22-ц/812/1252/21
У Х В А Л А

16 липня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Просто страхування», Публічного акціонерного товариства державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», філії Варварівський ДЕД» дочірнього підприємства «Миколаївський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія « Автомобільні дороги України», дочірнє підприємство «Миколаївський облавтодор», відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «автомобільні дороги України» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням позивачка оскаржила його в апеляційному порядку, направивши поштою 28 травня 2021 року апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на його оскарження.

Як на поважність причин пропуску строку посилається на те, що копію повного тексту рішення вона отримала поштою лише 29 квітня 2021 року, до цього часу суд першої інстанції їй його не направляв.

04 червня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, судді Ямковій О.О., суддям-учасникам: Локтіоновій О.В., Колосовському С.Ю. було розподілено вищевказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 08 червня 2021 року ОСОБА_2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків, а саме подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення цього строку.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 червня 2021 року у складі колегії суддів Ямкової О.О., Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю. задоволено частково заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів. Відведено колегію суддів у складі: головуючого судді -Ямкової О.О., суддів Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю., від участі у розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2018 року. В іншій частині заяву залишено без задоволення. Справу передано в порядку ст. 33 ЦПК України для визначення іншого складу суду.

24 червня 2021 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 487/3514/17 визначено склад суду: головуючий суддя Коломієць В.В., судді Данилова О.О., Шаманська Н.О.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 25 червня 2021 року наведені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку від 28 травня 2021 року підстави були визнані неповажними, дану апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків, а саме подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення цього строку.

На виконання зазначеної ухвали, 12 липня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала заяву, в якій вона просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2018 року у зв`язку з отриманням його копії поштою лише 29 квітня 2021 року.

Колегія суддів вважає, що викладені у заяві причини пропуску строку на апеляційне оскарження слід визнати неповажними, а у відкритті апеляційного провадження відмовити, виходячи з наступного.

Так, 28 червня 2018 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Осовська та інші проти України», у якому встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з недотриманням принципу юридичної визначеності. При цьому у пункта 26, 27 рішення Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» пункт 61). Юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» пункт 52).

Хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» пункт 41, та «Устименко проти України» пункт 47).

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, зазвичай, якщо: 1) пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника, а тим більше, якщо пропуск строку стався з вини судів попередніх інстанцій, зокрема, у зв`язку з несвоєчасним врученням повного тексту судового рішення при одночасній добросовісній поведінці скаржника та вчиненні останнім усіх залежних від нього дій з метою отримання такого рішення; 2) оскарження судового рішення здійснюється не з метою перегляду остаточного рішення, а обумовлене метою виправлення судової помилки, яка має суттєве значення для захисту прав та інтересів особи або становить значний суспільний або у, виняткових випадках, державний інтерес.

Отже, відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Зокрема підставою для поновлення такого строку може бути неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., рішення у справах "Александр Шевченко проти України" п. 27, та "Трух проти України").

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Вказаний висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2017 року відкрито провадження у справі з позовом ОСОБА_1 та призначено справу до підготовчого судового засідання на 08 вересня 2017 року. За клопотаннями позивачки від 12 жовтня 2017 року від 22 січня 2018 року від 21 лютого 2018 року від 30 березня 2018 року розгляд справи відкладався на інші дати. В матеріалах справи містяться зворотні повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_3 на 19.10.2018 року, 07.11.2018 року за поштовою адресою зазначеною нею в позовній заяві: АДРЕСА_1 . Згідно супровідного листа суду від 04 лютого 2019 року копія повного тексту рішення направлялась ОСОБА_3 на цю ж адресу. Повідомлень від ОСОБА_3 про зміну місця проживання чи адресу для листування матеріали справи не містять.

Обставин, які б свідчили про добросовісну реалізацію апелянтом своїх процесуальних прав та належного виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї заходів, щоб дізнатись про стан судового провадження за її позовною заявою, ОСОБА_1 не зазначено, відомостей про це матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість часу, що минув з дати ухвалення рішення 22 грудня 2018 року до дати її звернення до суду з апеляційної скаргою 25 травня 2021 року, та не встановлення існування особливих обставин непереборної сили, які б виправдовували пропуск строку на апеляційне оскарження, не можна вважати, що поновлення строку на оскарження судового рішення із зазначених апелянтом підстав буде співвідносним та виправданим стосовно втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 червня 2021 року зазначені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження отримання копії оскаржуваного рішення лише 29 квітня 2021 було визнано неповажними та запропоновано вказати інші причини поважності пропуску строку.

Проте, ОСОБА_1 в заяві від 12 липня 2021 року на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 25 червня 2021 року посилається на ті ж самі причини пропуску строку, що були визнані судом неповажними, а інших причин поважності пропуску такого строку не було зазначено.

Згідно п. 4 ч. 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до ч. 2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Проте, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи, обставин непереборної сили, внаслідок яких нею був пропущений строк на апеляційне оскарження, апелянтом не наведено.

З огляду на викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2018 року.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська