Справа № 578/851/20>
провадження № 2/578/10/21
Рішення

Іменем України

09 березня 2021 року смт Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Басової В.І., з участю секретаря судового засідання Верещак С.Л., розглянувши у відкритому судового засіданні у порядку загального позовного провадження у приміщенні Краснопільського районного суду Сумської області в режимі відеоконференції з Ковпаківським районним судом м. Суми та Вінницьким міськрайонним судом Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача- адвоката Шаповал Олени Олегівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини,-

учасники провадження:

представник позивача-адвокат - Шаповал О. О.

відповідач - ОСОБА_2

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та визначення місця проживання дитини.

В обґрунтуванні позову позивач зазначила, що з 03.04.2012 року сторони перебували в шлюбі, який 24.05.2017 року розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дочка проживає разом з позивачем. Позивач постійно доглядає за дочкою, виховує її, піклується її здоров`ям, фізичним та духовним розвитком, зацікавлена у тому, щоб дитина жила та росла в належних умовах, всебічно розвивалася, щоб були задоволені її основні матеріальні, фізичні, освітні потреби. Відповідач не забезпечує матеріально спільну дитину, чим ухиляється віл покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свою дитину. Позивач вважає, що останній за станом здоров`я спроможний сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила визначити місце проживання доньки, оскільки остання фактично проживає та знаходиться разом з матір`ю, позивачем по справі. Позивач піклується та забезпечує нормальне виховання дитини, забезпечує дитину одягом та взуттям. Має стабільний самостійний дохід, яким може і створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини з метою задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Останнім часом між сторонами загострились суперечки щодо того, з ким буде проживати їхня спільна дитина. Позивач вважає, що малолітня дитина повинна проживати з нею, так як це відповідає інтересам дитини, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 15.09.2020 року відкрито спрощене провадження по справі та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та замінено засідання підготовчим судовим засіданням.

06 січня 2021 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 не заперечує, проте не погоджується з розміром аліментів, які хоче стягнути позивачка, оскільки може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, так як має нестабільний мінливий заробіток. Крім того, у нього на утриманні перебуває дитина від другого шлюбу та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою трирічного віку. Тому просить стягнути з нього аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 (одна тисяча двісті ) гривень щомісяця, що перевищує 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини до 6-річного віку. Що стосується визначення місця проживання дитини, то позов у цій частині визнає повністю. Крім того ним понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень (складання відзиву на позов , 2 юридичні консультації ) які просить стягнути з позивача.

21.01.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Відповідач не заперечує проти визначення місця проживання їхньої доньки разом з матір`ю та стягнення з нього аліментів в розмірі 1200 грн щомісяця.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З 03.04.2012 року сторони перебували в шлюбі, який 24.05.2017 року розірвано рішенням Вінницького міськрайонного суду Вінницької області ( ас.14-15). Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ас.16). Позивач зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ас.8,9).

Згідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зі змісту ст.182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, перелічені в ст.ст.182-183 СК України, обставини даної справи, відсутність доказів про доходи, отримувані відповідачем та їх розмір і вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття .

Щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, в зазначеній статті вказано, що «як найкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За змістом статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди на сам перед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Визнання відповідачем даної вимоги не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

В позовній заяві та доданих документах зареєстрована адреса проживання позивача зазначена в Краснопільському районі Сумської області.

Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020, затвердженою Кабінетом Міністрів України, утворено у Сумській області Сумський район (з адміністративним центром у місті Суми), зокрема, у складі території Краснопільської селищної територіальної громади, та ліквідовано Краснопільський район.

Питання про судові витрати суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України, відповідно до Закону України «Про судовий збір», якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином, хоча позов задоволено частково, суд вважає, що при вирішенні питання судових витрат слід вважати, що рішення ухвалено на користь позивача, оскільки за неможливості встановити пропорцію задоволених та відмовлених вимог щодо 1/3 чи 1/4 частини доходу відповідача, слід брати до уваги 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та стягує з відповідача 908,00 грн. в дохід Державного бюджету України, за позовні вимоги щодо стягнення аліментів, а понесені відповідачем судові витрати на правову допомогу суд залишає за ним.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 13,141,209, 259, 263 265,354 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі однієї чверті від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, від дня пред`явлення позову 24 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 908 /дев`ятсот вісім / гривень 00 копійок судових витрат, які зараховуються до Державного бюджету України ГУК у м. Києві /м.Київ/ 22030106, код одержувача за , банк отримувача Казначейство України(ЕАП); рахунок одержувача UA 0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України, місце знаходження :вул.Липська,18/5, м.Київ, 01601), у графі «призначення платежу» вказати «*;101; НОМЕР_1 ; Судовий збір, за позовом ОСОБА_1 Краснопільський районний суд Сумської області».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повні найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2

Представник позивача- адвокат Шаповал Олена Олегівнам адреса АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя В.І. Басова

Повний текст рішення складений 12 березня 2021 року