Справа № 201/481/21
Провадження № 2/201/2090/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості зі сплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інфляційних витрат та трьох процентів річних

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості зі сплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інфляційних витрат та трьох процентів річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Верховної Ради України № 1396-1 від 11 грудня 2003 року та наказом начальника ТУ ДСА України в Дніпропетровській області за № 372-К від 29 грудня 2004 року його звільнено з посади судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська у зв`язку з поданням заяви про відставку, та у відповідності до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 86 відсотків від заробітної плати працюючого судді.

Рішенням Дніпропетрвоського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року, у справі 160/922/18, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в перерахунку ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка оформлена рішеннями відділу з питань призначення та перерахунку пенсії №6 управління застосування пенсійного законодавства Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16жовтян 2018 №2294 та від 23 листопад 2018 №2806. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2018 року №№ Б-с-1168, Б-с-1168/1, Б-с-1168/2, Б-с-1168/3, Б-с-1168/4, Б-с-1168/5; від 12 листопада 2018 року №№ Б -с-1194, Б -с-1194/1, Б-с- 1194/2, Б-с-1194/3, Б-с-1194/4, Б с- 1194/5; від 10 жовтня 2018 року №№ Б-с-1082, Б-с-1082/1, Б-с- 10822, Б-с-1082/3, Б-с-1082/4, Б-с-1082/5, Б-с-1082/6, Б-с-1082/7, Б-с-1082/8 у розмірі 86 відсотків суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, виключивши нараховану та виплачену суму щомісячного довічного грошового утримання, за період з 01 січня 2017 року по 01 серпня 2018 року. Натомість відповідачем ні в добровільному ні в примусовому порядку рішення суду не виконано.

02 жовтня 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з направленням до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області кримінального правопорушення.

З моменту набрання законної сили рішення та до цього часу пройшло більше 22 місяців

Розмір невиплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 січня 2017 року та по 01 січня 2018 рік складає 77 688,20 грн., за період з 01 січня 2018 року по 01 липня 2018 рік - 53 099,99 грн. Загальна сума не виплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01 січня 2017 року по 01 липня 2018 рік становить 131 298,19 грн.

Розмір інфляційних витрат за період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 рік становить 19 576,65 грн, а 3% річних 9 864 грн.

Тому позивач пославшись на норми ст. 625, 509, 524, 533-535, 599 ЦК України просив стягнути з відповідача на його користь 131 298,19 грн. заборгованість невиплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 19 576,65 грн інфляційних витрат та 3% річних 9 864 грн. , а всього 160 738,84 грн. (а.с.1-)

02 червня 2021 року Головним управлінняя Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано відзив на позовну заяву в якій останні зазначили, що на момент звернення позивача до суду заборгованість зі сплати щомісячного грошового утримання судді у відставці за період з 01 січня 2017 рік по 01 серпня 2018 рік на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року по справі № 160/9221/18 ОСОБА_1 було виплачено в повному обсязі, а тому вимоги позивача в частині стягнення на його користь 131 298,19 грн. заборгованість невиплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Окрім того пославшись на практику Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/173642/18 (провадження №14-158цс20) відповідно до якої Велика Палата дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір, а тому провадження у справі просили закрити(а.с.122-127).

Ознайомившись з матеріалами справи та клопотанням представника відповідача, суд вважає за необхідне клопотання відповідача задовольнити і закрити провадження у справі, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщосправа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Спір, який виник між позивачем та Головним управлінням, як суб`єктом владних повноважень, стосується здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій, щодо винесення рішень, дій чи бездіяльності, які полягають у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який розглядався в порядку адміністратвипного судочинства. У справі № 160/9221/18.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статі 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимогу одній справі не є обов`язковим.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад нього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У відповідності до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Таким чином, на правовідносини з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних, передбачене положеннями статті 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі №520/17342/18 (провадження №14-158цс20) дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Ураховуючи те, що спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, спір за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 та від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2021 року у справі № 638/1620/20.

Встановивши, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення 3% річних, інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2019 року у справі № 160/9221/18 вважаю за необхідне провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір за вимогами ОСОБА_1 компенсацію інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України, виник внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення, яким було визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в перерахунку ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання та яке було розглянуто в порядку адміністративного судочинства, а тому вимоги позивача підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене вище, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості зі сплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інфляційних витрат та трьох процентів річних не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися в порядку адміністратвиного судочинства, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 255, 260 суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості зі сплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, інфляційних витрат та трьох процентів річних закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова