головуючий у суді І інстанції Григоренко І.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «АВ-СЕРВІС», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 21-06 про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 21 червня 2016 року, за договором № 10-11 про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 10 листопада 2017 року, за договором № 26-06 про надання безвідсоткової фінансової допомоги від 26 червня 2018 року в загальній сумі 1 450 000 грн, штрафні санкції за несвоєчасне виконання умов договорів в загальній сумі 101 824 грн - 3 % річних, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в розмірі 493 501,38 грн, інфляційні втрати в розмірі 159 207,81 грн; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

19 березня 2021 року представника позивача - адвокат Северин Я.В. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на об`єкти нерухомого майна - нежитлові приміщення, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 1640,9 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані на праві власності за ТОВ «АВ-СЕРВІС».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» про стягнення заборгованості - задоволено.

Накладено арешт на нежитлові приміщення, склад, загальною площею 1 640, 9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС».

Не погоджуючись із указаною ухвалою представник ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» - Гамоля О.Ф., який не був залучений до участі у справі, але щодо якого суд вирішив питання про його права, інтереси та (або) обов`язки, звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що 10 грудня 2013 року у зв`язку із посвідченням договору іпотеки приватним нотаріусом відповідно до ст. 73 Закону України "Про нотаріат" було накладено заборону на відчуження зазначеного в цьому договорі іпотеки нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення, склад загальною площею 1640,90 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31.

Вказує, що дана заборона є чинною та була чинна на момент розгляду заяви про забезпечення позову, а тому відповідач вже був обмежений у праві розпорядження вищевказаним нерухомим майном, а відтак підстави для накладення арешту на майно, як заходу забезпечення позову, відсутні.

Вважає, що фактично позивач просив суд накласти арешт на нерухоме майно відповідача лише з однією метою перешкодити ТОВ "ФК "АСТЕР-ФІНАНС" у здійсненні та реалізації своїх законних прав та інтересів, як іпотекодержателя вищевказаного нерухомого майна.

Щодо можливості відповідача у справі приховати чи реалізувати належне йому майно до ухвалення рішення у даній справі, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач по справі ОСОБА_1 є керівником - генеральним директором Відповідача - ТОВ "АВ-СЕРВІС", тобто саме ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства наділений повноваженнями на підписання від імені відповідача угод та правочинів, в тому числі і щодо розпорядження майном ТОВ "АВ- СЕРВІС", а тому заява про вжиття заходів забезпечення позову при такому суб`єктному складі сторін взагалі виглядає надуманою та безпідставною.

23 червня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Северин Я.В., в якому представник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення грошових коштів за вказаними Договорами поворотної фінансової допомоги, у зв`язку із тим, що на всі рахунки товариства було накладено арешт (лист за вих. Ns 06-10 від «06» жовтня 2020 року за підписом бухгалтера ТОВ «АВ-СЕРВІС» був наданий у якості додатку до заяви про забезпечення позову),а ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» та ОСОБА_2 стали систематично надсилати повідомлення про звернення стягнення на майно ТОВ «АВ-СЕРВІС». ОСОБА_1 має на меті повернути особисті кошти, які вкладав в розвиток ТОВ «АВ-СЕРВІС», а не створити перешкоди третім особам у реалізації їхніх прав та інтересів.

Також вказує, що зазначенні в Договорі іпотеки від 10 грудня 2013 року напису ПН КМНО Затварницької І.П. заборони відчуження об`єкта, на який накладено арешт, не відображаються в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, що підтверджується наданою до заяви про забезпечення у якості додатку Інформацією від 18 березня 2021 року, індексний №249522425. Дана обставина спростовує позицію апелянта про те, що така заборона нотаріуса унеможливлює відчуження об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Наголошує на тому, що ТОВ «ФК«АСТЕР-ФІНАНС» жодних фінансових та майнових претензій та вимог (поточних та майбутніх) до ТОВ «АВ-СЕРВІС» за Генеральним кредитним договором за № 15/01-ГДК-14/2013 від 10 грудня 2013 року та договорами поруки за № 15/01-ПР-50 від 10 грудня 2013 року, за № 15/01-ПР-51 від 10 грудня 2013 року не має, що підтверджується, листами за вих. № 01-10/ 061118-3 від 06 листопада 2018 року, за вих. № 01-10/061118-2 від 06 листопада 2018 року, за вих. №01-10/061118-1 від 06 листопада 2018 року. Тому, заперечує, що спірна ухвала впливає на права та інтереси ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС».

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Северин Я.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» - Гамоля О.Ф. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволення заяви про забезпечення позову.

ТОВ «АВ-СЕРВІС» в судове засідання свого представника не направило, було належним чином повідомлено шляхом направлення судової повістки на електронну адресу (а.с. 100).

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

За таких обставин, учасники справи вважаються належним чином повідомлені про розгляд справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню з прийняттям рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, на підставі наступного.

Постановляючи оскаржену ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що існують обґрунтовані ризики того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, зважаючи на те, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами та не є забороненими.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи (ч.2 ст.149 ЦПК).

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч.1 ст.150 ЦПК України, згідно якої позов в тому числі забезпечується забороною вчиняти дії щодо предмета спору. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.150 ЦПК).

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Тобто, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст.ст.11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 вказував на те, що ТОВ «АВ-СЕРВІС» має зобов`язання за кредитним договором № 15/01-КР-36/2013 від 10 грудня 2013 року на загальну суму заборгованості у розмірі 1 448 848 грн 77 коп. З вересня 2020 року та на час розгляду справи ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» вчиняє активні дії спрямовані щодо стягнення із ТОВ «АВ-СЕРВІС» суми боргу та звернення стягнення на нерухоме майно ТОВ «АВ-СЕРВІС».

Таким чином, ОСОБА_1 обґрунтовує наявність для себе ризиків не можливості виконання рішення у цій справі внаслідок реалізації ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» свого права звернення на предмет іпотеки, яким є нежитлові приміщення, які обтяжені іпотекою.

Отже ОСОБА_1 указує на наявність ризиків не від відповідача у цій справі, а від кредитора відповідача, що не відповідає засадам застосування самого забезпечення.

Крім того, відповідно до даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач по справі ОСОБА_1 є керівником генеральним директором відповідача - ТОВ «АВ-СЕРВІС».

Відповідно до статуту ТОВ «АВ-СЕРВІС» будь-які рішення щодо відчуження майна приймається загальними зборами, які складаються із засновників та дирекції, у тому числі позивача.

Також, як убачається із позовної заяви предметом позову є грошові кошти.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що усі рахунки ТОВ «АВ-СЕРВІС» арештовано, однак будь-які докази до матеріалів справи не надані.

За таких обставин колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про доведеність ризиків, які є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

В той же час із самих пояснень позивача вбачається, що забезпечення позову у обраний позивачем спосіб направлено на перешкоджання звернення на майно у рахунок погашення заборгованості іпотекодержателя такого майна.

Таким чином, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з прийняттям постанови про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВ-СЕРВІС» про стягнення заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба