КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/9142/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/6229/19

08 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Донбас-Безпека» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Клочко І.В., у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «Донбас-Безпека» до ОСОБА_1 , Громадської організації «Громадський рух «Чесно», Приватного підприємства «Українська правда» про захист ділової репутації,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року ПП «Донбас-Безпека» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ГО «Громадський рух «Чесно», ПП «Українська правда» про захист ділової репутації.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет було поширено публікації під однією назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4», які містять недостовірну інформацію щодо діяльності позивача, а саме: позивач періодично звинувачується у рейдерстві, захоплював багатоповерхове будівництво в с.Білогородка; засновником та фактичним керівником позивача є ОСОБА_3 .

Зазначена інформація виражена у наступних твердженнях:

«Незважаючи на декларовані охоронні функції, фірму періодично звинувачують у рейдерстві»; «Він ( ОСОБА_3 ) створив свою охоронну фірму. Взяв «донбасят». Почав платити їм зарплату. Вони віджали під Вишгородом у Хотянівці садовий кооператив. Відключили людям світло, іншим дали землю у цьому кооперативі і поставили свого директора, який лояльний до ОСОБА_3 » у тексті публікації представлене у формі цитати зі слів кіборга ОСОБА_5 ;

«За словами ОСОБА_1 , це не єдиний випадок, коли «Донбас-Безпека» «віджимає» майно інших людей. Зокрема, після захоплення багатоповерхового будівництва в с.Білогородка рейдерам начебто обіцяли квартири, які вони так і не отримали» у тексті публікації представлене як непряма цитата зі слів ОСОБА_1 .

Позивач зазначав, що у відповідності із висновком лінгвістичної експертизи інформація про те, що ОСОБА_3 створив охоронну фірму « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та дана фірма займається рейдерством представлені у формі тверджень. Вищезазначена інформація в мережі Інтернет була поширена через розміщення посилання на веб-сайті « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в розділі «ВИБОРИ-2019» через веб-сайт громадської організації «Громадський рух «Чесно». З зазначених публікацій вбачається, що джерелом поширення недостовірної інформації є автор публікації ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , інтернет-видання «Українська правда», яке належить ПП «Українська правда», громадська організація «Громадський рух «Чесно».

Вважає, що вищезазначена недостовірна інформація, що поширена в мережі Інтернет, спрямована на приниження та завдання шкоди діловій репутації позивача, зниження престижу та підрив довіри до діяльності позивача, а тому він змушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Позивач вказує на те, що наявний факт поширення інформації, в результаті чого вона доступна для невизначеного кола осіб; вказана інформація стосується безпосередньо особи позивача та його діяльності; поширена інформація є недостовірною; поширення такої інформації завдало та продовжує порушувати особисті немайнові права позивача на недоторканість ділової репутації, а також завдає шкоди.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати вищевказану інформацію недостовірною; зобов`язати відповідачів ГО «Громадський рух «Чесно» та ПП «Українська правда» вилучити недостовірну інформацію з вищезазначеної публікації; зобов`язати відповідача ОСОБА_1 та відповідача ПП «Українська правда» протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати таку інформацію шляхом розміщення спростування на веб-сайті «Українська правда» та публікації резолютивної частини рішення строком на 1 рік; зобов`язати ОСОБА_1 тв. ГО «Громадський рух «Чесно» протягом 15 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили спростувати таку інформацію шляхом розміщення спростування на веб-сайті «ГО «Громадський рух «Чесно»» та публікації резолютивної частини рішення строком на 1 рік, а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ПП «Донбас-Безпека» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що позивач категорично не погоджується з висновком суду про те, що відповідачами надано оцінку дій позивача, зокрема охарактеризовано такі дії терміном «рейдерство», правове визначення якого відсутнє у законодавстві України, не є таким, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом має суспільне значення, та носить характер оціночних суджень і є виключно суб`єктивною думкою автора публікації та осіб, яких процитував автор, оскільки вказаний термін «рейдерство» у суспільстві сприймається виключно як негативне явище, що пов`язане з незаконним заволодінням майном іншої особи, а тому прямо шкодить діловій репутації позивача, який є суб`єктом господарської діяльності, пов`язаної із захистом майна від чужого протиправного заволодіння .

Позивач вважає неправомірним посилання суду на те, що дані вислови є оціночним судженням, оскільки висновком лінгвістичної експертизи № 056/249 від 23.08.2018 встановлено, що вислови є фактологічним твердженням.

Вказував на те, що суд безпідставно визнав неналежним доказом у справі висновок лінгвістичної експертизи № 056/249 від 23.08.2018, не врахувавши, що у ньому наявна інформація, що стосується предмету доказуванню, в ньому встановлені обставини, які в достатній мірі вказують на негативний та фактологічний характер інформації, розповсюдженої щодо позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ПП «Українська правда» адвокат Найєм Масі Мустафа просив апеляційну скаргу ПП «Донбас-Безпека» залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2020 року - без змін. Зазначав, що не погоджуючись з висновком суду про те, що відповідачами надано оцінку дій позивача, зокрема охарактеризовано такі дії терміном «рейдерство», правове визначення якого відсутнє у законодавстві України, не є таким, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом має суспільне значення, та носить характер оціночних суджень і є виключно суб`єктивною думкою автора публікації та осіб, яких процитував автор, позивач не зазначає ніяких аргументів, які б спростовували таке твердження суду, а наводить тільки своє суб`єктивне сприйняття даного терміну, яке він помилково вважає загальносуспільним. В той же час, оскільки неможливо однозначно встановити в чому полягає «рейдерство» і «віджим» в конкретних випадках, то є підстави стверджувати, що інформація про те, що позивач є причетним до «рейдерства» та «віджиму» є оціночним судженням. Вказував на те, що висновок експерта № 056/249 від 23.08.2018 не є допустимим доказом у справі , оскільки не долучено свідоцтв експертів, їх не включено до реєстру атестованих експертів: ОСОБА_8 - немає відомостей у реєстрі, ОСОБА_9 - свідоцтво недійсне. В експертизі не вказано назву методики, а лише використані прийоми, які не передбачені в Реєстрі методик судових експертиз. Крім того, вказував на те, що у висновку аналіз висловів здійснений по відношенню до громадянина ОСОБА_3 а не у відношенні до позивача ПП «Добас-Безпека».

В судовому засіданні представник ПП «Українська правда» - Мельник Ю.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі Інтернет було поширено публікації під однією назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4», які містять наступну інформацію:

«Незважаючи на декларовані охоронні функції, фірму періодично звинувачують у рейдерстві»;

«Він ( ОСОБА_3 ) створив свою охоронну фірму. Взяв «донбасят». Почав платити їм зарплату. Вони віджали під Вишгородом у Хотянівці садовий кооператив. Відключили людям світло, іншим дали землю у цьому кооперативі і поставили свого директора, який лояльний до ОСОБА_3 » у тексті публікації представлене у формі цитати зі слів кіборга ОСОБА_5 ;

«За словами ОСОБА_1 , це не єдиний випадок, коли «Донбас-Безпека» «віджимає» майно інших людей. Зокрема, після захоплення багатоповерхового будівництва в с.Білогородка рейдерам начебто обіцяли квартири, які вони так і не отримали» у тексті публікації представлене як непряма цитата зі слів ОСОБА_1 .

Вищезазначена інформація в мережі Інтернет була поширена через розміщення посилання на веб-сайті « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в розділі «ВИБОРИ-2019» через веб-сайт громадської організації «Громадський рух «Чесно». З зазначених публікацій вбачається, що джерелом поширення недостовірної інформації є автор публікації ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , інтернет-видання «Українська правда», яке належить ПП «Українська правда», громадська організація «Громадський рух «Чесно».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належним доказом його позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновок суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей

(стаття 68 Конституції України).

Честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції надав правильну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачами надано оцінку дій позивача, зокрема, охарактеризовано такі дії терміном «рейдерство», правове визначення якого відсутнє у законодавстві України, не є таким, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом не має суспільне значення, носить характер оціночних суджень і є виключно суб`єктивною думкою автора публікації та осіб, яких процитував автор.

Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Аналіз змісту оспорюваних висловівсвідчить про відсутність твердження про факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті в ньому викладені оціночні судження відповідачів. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

Разом із цим положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З аналізу наведених положень закону слід дійти висновку про те, що позивач повинен довести обставини, що оспорювана відповідачем інформація стосується безпосередньо його, а також впливає на його немайнові права та порушує ділову репутацію.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстави для визнання оспорюваної інформації недостовірною відсутні, оскільки мовні обороти у висловах не дають можливості констатувати, що інформація стосується лише і безпосередньо позивача та порушує його немайнові права та ділову репутацію.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що оприлюднені відповідачем висловлювання містять оціночні судження, які не підлягають спростуванню, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права та доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Донбас-Безпека» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 липня 2021 року.

Головуючий: Судді: