н/п 2/490/480/2021 Справа № 490/8327/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі судді Гуденко О.А.,

при секретарі Волошиній Я.І.,

за участі позивача, відповідача та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,

встановив:

24.11.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1769 грн щомісячно, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб які втратили працездатність , починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

В обгрнутування позову посилався на те, що є пенсіонером, отримує пенсію у розмірі 1712 грн., інших джерел доходу не має. Власного житла не має, проживає в будинку молодшого сина, який навчається та не має змоги допомагати йому. Має проблеми зі здоров`ям , потребує операції на очах для видадення катаракти. Він має низку хронічних хвороб, може втратити зір, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги в звязку з необхіністю купвати ліки та продукти харчування. Відповідач має власний автомобіль, працює, має стабільно високий дохід , проте добровільно матеріальну допомогу надавати не хоче.

В квітні 2021 року відповідачем надано заперечення на позов, в яких позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими. Зазначає, що батьки фактично не проживали разом з 1998 року - після неодноразового побиття його матері позивачем. Аліменти на його утримання позивачем не сплачувалисяв добровільному порядку. Під час спільного проживання батько постійно чинив над ним фізичне та психічне насильство. Також після поділу спільного майна з його матір`ю , він отримав грошову компенсацію та збудував нове домоволодіння, яке оформив на молодшого сина, отже у позивача є житло та він навмисно вводить суд в оману. Стосовно його скуртного матеріального становища, то рішенням суду на його користь стягнуто боргу більше 400 000 грн, у його власності перебувають автомобілі різних марок, які він перепродує та заробляє на цьому кошти. В зв`язку з тим, що позивач не оподатковував свої доходи, розмір його пенсії є мінімальним, проте він має джостатній рівень матеріального забезпечення. Також позивачем не надано належних доказів, що він потребує операції щодо катаракти очей та вартість цієї операції.

Також в 2009 році позивачем завдано відповідачу навмисно тілесних ушкоджень, що підтверджується обвинувальним вироком суду, корабельним районним судом протягом 2016-2018 років неодноразово розглядалися справи щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальносі за ст. 173 КУпАП.

Матеріальний стан відповідача не дозволяє йому надавати матеріальну допомогу батькові, адже він отримує заробітну плату на посаді водія лише 6000 грн на місцяь без врахування податків. Власного житла не має, проживає у будинку своєї старшої сестри, власного автомобіля також не має.

Позивач не приймав належної уачсті у його вихованні , не допомагав матеріально, чинив над ним та його матір`ю постійно психологічне та фізичне насильство, і цей позов є також способом психологічного насилля над ним, ощб загнати його у борги та він звернувся до позивача з проханням помиритися.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2020 року визначено головуючого по справі суддю Чулуп О.С.

Розпорядженням керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.02.2021 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021 року визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

19.02.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О.А.

Ухвалою судді Гуденко О.Аю від 24.02.2021 року прийнято до провадження вказану справу. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, просив про задоволення позову з викладених підстав. Ззангачив, що син жив з ним десять років, коли його мати пішла від них та поїхала у іншу місцевість. Він завжди утримував сина та допомагав йому матеріально. У них зараз дійсно погані стосунки, син не бажає з ним спілкуватися, побив його, зводить на нього наклепи. Він не має змоги навіть вилікуватися від інфаркту, не має змоги купувати ліки. Його два роки тому пограбували, державні виконавці не можуть стягнути борг на його користь, отже у нього нічого не залишилося.

Відповідач та представник відповідача адвокат Трунова О.А. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на необгрунтованість позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Відповідач суду зазначив, що батько весь час фактично знущався на ним та його матір`ю, погрожував та вичняв фізичне насильство.До теперішнього часу не може дати йому спокій та переслідує його зі своїми погрозами. Батько є забезпеченою людиною, який просто приховує свої статки, а він працює на невелику заробітну платню та ще у нього народилася дитина. Він не може називати позивача батьком та не хоче надавати йому жодної допомоги в тому числі і через те, що вважає батька винним у смерті матері. Через поведінку батька він багаторазово вимушений був викликати поліцію, звертатися до суду, він зайвий раз побоюється зустрітися з нми у корабельному районі, навіть усі сусіди на його боці, знаючи про таку поведінку позивача. На теперішній час він вимушений був звільнитися з роботи за вимогою роботодавця також з вини позивача.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач, 1948 року народження, є батьком відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Довідки про доходи, позивач є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в Інгульському об1єднаному управлінні ПФУ м.Миколаєва в Миколаївській області та отримує пенсію за віком в розмірі 1712 грн на місяць - за друге півріччя 2020 року..

Згідно медичних документів, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_4 має хворобу зору, переніс в березні 2021 оперативне лікування ока за діагнозом зріла катаракта, має діагноз незріла катаракта обох очей. Потребує подальшого лікування, постійної медикаментозної терапії , має серцеві( в червні 2021 року переніс повторний інфаркт міокарда, гіпертонична хвороба) та неврологічні захворювання ( в квітні 2020 року переніс гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом з помірним правобічним геміпарезом, енцефалопатія). Згідно медичного заключення від 02.10.2020 року - реабілітація відновлення зору бесперспективна ( атрофія зорового нерву часткова, центральна дегенерація сітківки обох очей).

Також матералами справи підтверджуєтьтся, що на теперішнй час триває виконавче провадження з примусового виконання рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва по справі № 488/3753/17 від 11.02.2019 року про стягнення з ОСОБА_5 , на корсиьть ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 456 281 грн, проте рішення суду не виконується через відсутність у боржника майна , на яке можна звернути стягнення. Разом з тим, як вбачається з ухвали Корабельного районного суду м.Миколаєва від 31.08.2020 року судом встановлено, що боржник отримує пенсію у розмірі 1 625,13 грн, даних щодо отримання нею інших доходів не має. За такого, суд враховує, що позивач має можливість отримати грошові кошти в порядку виконання рішення суду про стягнення на його користь заборгованості ( щонайменше 20% від отримуваної пенчії боржника, що становить близько 350 грн на місяць).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 , він працював у ТОВ "РІСТ-АГРО" з січня 2021 року на посаді водія і розмір отриманої заробітно плати за період 2021 року становить 4830 грн на місяць після вирахування податків та зборів.

Згідно заяви відповідача від 17.06.2021 року - останнього звільнено з посади водія ТОВ "РІСТ-АГРО" з 17.06.2021 року за згодлою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України .

За такого, оскільки ОСОБА_2 , звільнився за власним бажанням вже в період розгляду справи судом, суд не може розцінити факт відсутності у нього роботи на теперішній час як ту обставину, що свідчить про неможливість надатавати матеріальну допомогу батькові - оскільки відповідач є працездатним та працював на посаді водія, що свідчить про можливість отримання ним доходу у щонайменше розмірі мінімальної зарплати.

Доказів належності на праві власності відповідачу нерухомого майна та транспортних засобів - суду не надано.

Також матеріалами справи підтверджується, що корабельним районним судом м.Миколаєва протягом 2016-2018 рокув неодноразово розглядалися алміністартивні справи щодо притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за ст. 1732 КУпАП як по відношенню до відповідача, так і по відношенню до колишньої дружини - матері відповідача ОСОБА_6 , та і іншого сина ОСОБА_3 .

Згідно вироку Корабельного районного суду м.Миколаєва від 02.04.2012 року ОСОБА_1 , визнано винним в скоєнні злочину , передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 900 грн, стягнуто кошти на лікування потерпілого ОСОБА_2 .

Як вбачається з вказаного вироку суду , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який тривалий час відчував неприязнені стосунки до колишньої дружини та до свого сина , діючи умисно наніс останньому тілесні ушкодження шляхом умисного наїзду на нього автомобілем під своїм керуванням біля будинку, в якому проживав син.

Позивач також не заперечував в судовому засіданні, що фактично проживає в Корабельному районі в належному до проживання будинку, просто який офіційно не введено до експлуатації. Отже, суд не може погодитися з твердженнями позивача, що він не має житла.

Стаття 51 Конституції України визначає, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов`язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності таких умов: походження дитини від матері, батька) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Так, жодних доказів того, що батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків за той період, коли ОСОБА_2 був неповнолітнім - суду не надано.

Всі обставини неприязнених стосунків, на які посилається відповідач, стоосуються періоду, коли відповіач був вже повнолітньою особою та не продовжував навчання- отже таке не може бути розцінено судом як обставина, яка дозволяє звільнити відповідача від його обов`язку утримання непрацездатного батька.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Оцінивши належним чином надані позивачем докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою похилого віку та у зв`язку з незадовільним станом здоров`я потребує матеріальної допомоги.

При цьому з огляду на доведеність позивачем належними доказами наявності у нього вищевказаних захворювань та очевидною необхідністю витрачання коштів на їх лікування, не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача та його представника на те, що позивач має належний матеріальний стан ( як такі, що грунтуються виключно ан припущеннях) та на ненадання ним документів на підтвердження розміру витрат на лікування.

Крім того позивачем вимог про стягнення додаткових витрат на лікування в порядку ст. 203 СК не було заявлено.

Тому є безпідставними твердження відповідача, що позивач не потребує матеріальної допомоги.

Отже, встановивши, що відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 204 СК України, для звільнення його від обов`язку утримувати свого батька, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів.

Проте, при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати всі обставини, що мають значення для справи та всі факти, що впливають на визначення розміру аліментів.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Статтею 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначені розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як зазначно у висновку щодо застосування норм права, викладеному у Постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.

Так, відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Сторонами не заперечується, що крім сина ОСОБА_2 позивач також має повнолітнього сина ОСОБА_3 , у будинку якого , як він сам зазначив у позові, і проживає позивач, а отже має можливість одержання утримання і від іншого сина.

Крім того, суд, як зазначалося вище, враховує можливість отримання позивачем грошової суми на виконання рішення суду про стягнення на його користь заборгованості з ОСОБА_7 .

За такого, суд вважає необґрунтованим розмір аліментів заявлений позивачем, з наступних підстав.

Так, відповідачем не надано суду відомостей щодо перебування на його утриманні непрацездатних осіб, наявності інших аліментних зобов`язань. Проте, в матеріалах справи містяться докази відсутності у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, оскільки заявлений розмір у майже 1800 грн становить 37,5 % від його заробітку за останнім місцем роботи , при цьому відповідач на час вирішення справи не має стабільного доходу, який дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання непрацездатного батькау такому розмірі.

На момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, однак, з урахуванням похилого віку позивачата необхідності витрат позивача на ліки та супутні побутові послуги, вартість яких перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Разом з тим, позивач не надав доказів на підтвердження розміру витрат на лікування.

З огляду на наведене, враховуючи обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, можливість отримання позивачем аліментів від іншого повнолітнього сина та в порядку примусового виконання рішення суду про стягнення боргу на його користь, суд вважає необхідним та достатнім стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у у твердій грошовій сумі 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 24 листопада 2020 року , у зв`язку з чим вказана позовна заява в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Також суд враховує, що за положеннями абз 3 ч.1 ст. 204 СК України, у виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Враховуючи встановлені судом обставини вкрай неприязнених відносин сторін, які, як підтверджується наявними в матеріалах справи судовими рішеннями, тривають довгий період та виникли, переважно, з вини самого позивача, факт умисного заподіяння позивачем тілесних ушкоджень відповідачеві - суд вважає за можливе розцінити ці обставини як виняткові. В зв`язку з цим слід присудити з відповідача аліменти на утримання батька на строк два роки. Так, за цей період у позиваач на отримані аліменти ( 24 000 грн за два роки) з`явиться можливість провести оперативне лікування хвороби зору ( яке коштує, як він сам зазначає 15 000 грн) та придбати ліки на усунення наслідків перенесеного інфаркут міокарда. В той же час такий розмір та період стягнення алміентів не поставить і відповідача у скрутне матеріальне становище.

Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача пропорційно до двох задоволених позовних вимог судовий збір у сумі 840,60 грн в дохід держави.

В силу ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354, 430 ЦПК України та ст. ст. 202, 205 СК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на його утримання у розмірі 500 (п`ятсот) грн щомісячно, починаючи з 24 листопада 2020 року на строк два роки, тобто до 24 листопада 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 ) 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 15 липня 2021 року.

Суддя Гуденко О.А.