Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 433/346/21
Провадження № 22-ц/810/382/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Гаврилюк В.К., Луганська В.М.

за участю секретаря судового засідання Залюшного О.Г.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_3 , в інтересах якої дії адвокат Іванов Олександр Юрійович

на ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 12 березня 2021 року, постановлену у складі судді Суського О.І., в залі судових засідань Троїцького районного суду Луганської області в смт. Троїцьке

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 до суду подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на існуюче майно (нерухомість та автотранспорт), у тому числі на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , та заборонити вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири та можливо існуючого майна, а також заборонити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виїзд за межі України, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 12 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на існуюче майно (нерухомість та автотранспорт), у тому числі на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 ; квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та заборонити вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна та можливо існуючого майна.

В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.

У квітні 2021 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 12 березня 2021 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на існуюче майно (нерухомість та автотранспорт), у тому числі на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 та квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , із забороненою вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна та можливо існуючого майна.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на існуюче майно (нерухомість та автотранспорт), у тому числі на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 та квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , із забороненою вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна та можливо існуючого майна.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не взяв до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд не перевірив на момент розгляду заяви про забезпечення позову, чи є відповідачі власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира 25 листопада 2015 року була подарована відповідачами їх сину, ОСОБА_4 , який 13 січня 2016 року подарував квартиру ОСОБА_5 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана нею після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

Застосувавши заходи забезпечення позову у вигляді арешту транспорту та нерухомості, суд не вжив заходи зустрічного забезпечення.

Крім того, позивачем не надано жодного належного обґрунтування своїй вимозі про необхідність забезпечення позову шляхом накладання арешту та заборони, обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірним з заявленими позовними вимогами.

У судому засіданні в режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Алєксандрова А.Є. . доводи апеляційної скарги не визнали, просили апеляційний суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Терновська М.Л. доводи скарги ОСОБА_3 підтримала, зазначивши при цьому, що ухвала суду першої інстанції є помилковою, а також прийнята з порушенням норм процесуального права.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Іванов О.Ю. надав заяву про розгляд справи без його та відповідача участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Проте, при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на існуюче майно, суд першої інстанції не звернув уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі, а саме, на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки, вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_5 .

Також, колегія суддів вважає необґрунтованим накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира була придбана ОСОБА_3 24.12.2019 року, вже після розірвання нею 21.01.2016 року шлюбу з ОСОБА_2 . До того ж, ОСОБА_3 не була стороною договору позики від 13.12.2010 року, особисто гроші у ОСОБА_1 не позичала.

Крім того, вживаючи заходи забезпечення позову суд не обґрунтував припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення ухвалене без додержання норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, судове рішення скасувати в оскарженій частині та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на існуюче майно (нерухомість та автотранспорт), у тому числі на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 із забороненою вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна та можливо існуючого майна.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої дії адвокат Іванов Олександр Юрійович задовольнити.

Ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 12 березня 2021 року в оскарженій частині скасувати та ухвалити по справі в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на існуюче майно (нерухомість та автотранспорт), у тому числі на: квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 із забороненою вчиняти будь-які дії щодо вказаного нерухомого майна та можливо існуючого майна.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 липня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.К. Гаврилюк

В.М. Луганська