Провадження № 2/522/3378/21
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом підприємства «Союз» у вигляді приватного підприємства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором безвідсоткої позики,

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов підприємства «Союз» у вигляді приватного підприємства до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором безвідсоткової позики від 13.10.2017 року, згідно якого просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором, що складає грошову суму у розмірі 50 000, 00 грн., та стягнути судові витрати у розмірі сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вимог заяви позивачем зазначено, що 13.10.2017 року Підприємством «СОЮЗ» і ОСОБА_1 було укладено договір безвідсоткової позики. Згідно даного договору позивач зобов`язується надати грошову суму в розмірі 50 000, 00 грн., строком користування до 30.06.2018 року. Позивач виконав свої зобов`язання повністю - надав відповідачу на умовах повернення безвідсоткову позику в розмірі 50 000 грн., що підтверджується підписом ОСОБА_1 на видатковому касовому ордері. Однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, позику в строк визначений договором не повернув. Позивач звертався до відповідача 05.07.2018 року з письмовою вимогою про повернення грошових коштів. Відповідачка кошти не повернула, що стало підставою звернення до суду з таким позовом.

10 серпня 2018 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

13 листопада 2018 року, у справу надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Підприємства «СОЮЗ» про стягнення невиплаченої заробітної плати. ОСОБА_1 просить стягнути з підприємства на її користь недоплачену частину заробітної плати посилаючись, що договір безвідсоткової позики, заборгованість по якому є предметом основного позову, є фіктивним, а тому обидва позови можуть розглядатися разом.

18 грудня 2018 року до суду надійшов відзив позивача на зустрічний позов із запереченнями щодо подачі останнього в межах даної справи.

Ухвалою суду від 10 червня 2019 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства про стягнення невиплаченої заробітної плати.

В судове засідання 26 лютого 2021 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від представника позивача в матеріалах справи є заява про розгляд справи за відсутності, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від представника відповідача в матеріалах справи міститься заява про відкладення розгляду справи, підставами відкладення зазначено, що у зв`язку з позитивними тестами у представника позивача на зараження Covid-19 та з метою уникнення контактування з представником позивача просили відкласти розгляд справи. Проте суд не приймає до уваги вищевказану заяву, так як представник позивача адвокат Доніна Л.А. надала до суду результати дослідження від 04.02.2021 року з негативними результатами тесту на Covid-19, тому суд визнає неповажною причину неявки сторони відповідача.

Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2017 року між Підприємством «СОЮЗ» та ОСОБА_1 було дійсно укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику позику у розмірі 50 000, 00 грн. (а.с. 17-18).

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Як встановлено ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умова може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, про що встановлено ст.1046 ЦК України.

В підтвердження передачі позивачем грошей відповідачеві, разом із позовною заявою суду надано видатковий касовий ордер від 13.10.2017 року, в якому особистим підписом ОСОБА_1 підтверджується отримання нею 50 000, 00 грн. із каси Підприємства «СОЮЗ» (а.с. 19).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання пункту 2.3. Договору повернення суми позики здійснюється в строки і на умовах визначених пунктами 2.4., 2.5 даного Договору, шляхом внесення в касу позикодавця або перерахуванням на його банківський рахунок.

Позика повинна бути повернена позичальником позикодавцю до 30.06.2018 року включно. Позичальник має право повернути суму позики достроково, про що встановлено пунктом 2.5. Договору.

За визначенням пункту 5.2. Договору безвідсоткової позики від 13.10.2017 року, договір вступив в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2018 року, але в будь-якому разі до повного виконання позичальником своїх зобов`язань по договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

05 липня 2018 року відповідачу направлена рекомендованим поштовим відправленням штриховий ідентифікатор 475 вимога про повернення коштів в сумі 50 000, 00 грн. за договором від 13.10.2017року.(а.с. 20-21).

Таким чином, оскільки договір безстрокової позики укладений 13.10.2017 року з кінцевим терміном повернення до 30.06.2018 року, судом встановлено порушення прав позивача та прострочення зобов`язань з боку відповідача.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України).

Статтею 68 Конституції України встановлено обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідач порушує право позивача на належно йому майно грошові кошти, які є предметом спору у цієї справі.

Також, слід зазначити, що відповідач не скористався своїм право на подачу до суду відзиву на позовну заяву.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовна заява Підприємства «СОЮЗ» підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

По даній справі позивач просить стягнути з відповідача судові витрати. Суд вбачає, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 762, 00 грн., дані кошти належним чином підтверджені, та підлягають стягненню з відповідача.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

В матеріалах справи є документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, які засвідчують факт того, що підприємство «Союз» у вигляді приватного підприємства дійсно понесло витрати на правничу допомогу. А відтак, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу у сумі 17 630, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства (ідентифікаційний код юридичної особи 20967129, місцезнаходження: 67562, Одеська область, Лиманський район, с. Крижанівка, вулиця Семена Палія, 125-А) до ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу за договором безвідсоткової позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства (ідентифікаційний код юридичної особи 20967129, місцезнаходження: 67562, Одеська область, Лиманський район, с. Крижанівка, вулиця Семена Палія, 125-А) борг за договором безвідсоткової позики від 13.10.2017 року у загальному розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Підприємства «СОЮЗ» у вигляді приватного підприємства (ідентифікаційний код юридичної особи 20967129, місцезнаходження: 67562, Одеська область, Лиманський район, с. Крижанівка, вулиця Семена Палія, 125-А) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок та судові витрати з оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 630 (сімнадцять тисяч шістсот тридцять) гривень 00 копійок.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 05 березня 2021 року.

Суддя Л. М. Чернявська