КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Савицький О.А.
Апеляційне провадження №22-ц/824/ 8752 /2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Верланова С.М.

секретар -Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору перший проректор з науково-педагогічної роботи та післядипломної освіти професор Національного медичного університету імені О.О. Богомольця Кучин Юрій Леонідович про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У липні 2019 року (22 липня 2019 року) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного медичного університету імені О.О. Богомольця.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працював на посаді начальника загального відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця. Позивачу 03 липня 2019 року, у відділі управління персоналом було вручено наказ №1147-л від 03 липня 2019 року про його звільнення із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, п.1 ст.41 КЗпП України.

Суть порушення трудових обов`язків у наказі не зазначена ,з доповідною запискою помічника ректора з організаційно-правових питань Величко В.Г. від 03 липня 2019 року позивача не ознайомлено , пояснення не вимагались.

З вказаним наказом позивач не погоджується . Зазначає ,що посада ,на якій він працював не відноситься до категорії посад, передбачених п.1 ст. 41 КЗпП України .

За вказаних обставин, а також посилаючись на вимоги ст.ст.40, 41, 147, 148, 149, 235 КЗпП України, позивач звернувся до суду з цим позовом, просив визнати протиправним та скасувати наказ Національного медичного університету імені О.О. Богомольця № 1147-л від 03 липня 2019 року про звільнення його з посади, поновити його на посаді начальника загального відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу - з 04 липня 2019 року по день постановлення рішення, на день подачі позову вказана сума складає 23 775,20 грн ( 16 робочих днів) , стягнути судовий збір.

Ухвалою від 09 вересня 2019 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року задоволено позов.

Визнано неправомірним наказ першого проректора з науково-педагогічної роботи та післядипломної освіти, професора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця Кучина Юрія Леонідовича № 1147-л від 03 липня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника загального відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, та скасувати його.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника загального відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 04 липня 2019 року

Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року по 02 березня 2021 року включно в сумі 689678,61 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Зазначено ,що рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника загального відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 28976 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн .

Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь держави судовий збору в сумі 7665,19 грн .

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі, зазначав, що суд неповно з`ясував обставини ,що мають значення для вирішення справи , висновки суду не відповідають обставинам справи .суд не врахував ,що саме позивач є відповідальним за збереження документів , та саме на ньому лежить обов`язок контролю недопущення псування документів .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 08 липня 2021 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи, Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції , що наказом В.о. ректора Національного медичного університету імені О.О. Богомольця ОСОБА_2 від 28 листопада 2018 року № 484-з ОСОБА_1 прийнято на посаду завідувача канцелярії з 29 листопада 2018 року , посадовий оклад 2 890,00 грн.

Наказом першого проректора з науково - педагогічної роботи та післядипломної освіти Національного медичного університету імені О.О. Богомольця ОСОБА_2 від 31 січня 2019 року № 207-л ОСОБА_1 переведено на посаду начальника загального відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 01 лютого 2019 року , посадовий оклад 3 496,00 грн.

Відповідно до Наказу першого проректора з науково - педагогічної роботи та післядипломної освіти, професора ОСОБА_2 за № 1147-л від 03 липня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади начальника загального відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 03 липня 2019 року на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (за одноразове грубе порушення трудових обов`язків).

При цьому, згідно з наказом, підставою для звільнення позивача зазначена доповідна записка помічника ректора з організаційно-правових питань Величко В.Г. від 03 липня 2013 року. При цьому жодних застережень, що доповідна записка виготовлена в іншій час, відповідач надаючи завірені копії записки не зробив.

В доповідній записці помічника ректора з організаційно-правових питань ОСОБА_3 вказано, що 11:00 ранку. ним було виявлено пошкодження журналу реєстрації вхідної кореспонденції за 2012 рік, а саме вирвані листи. Крім того зазначається, що начальник загального відділу ОСОБА_1 підтвердив, що саме він пошкодив журнал.

Відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Судом першої інстанції, із показів свідка ОСОБА_4 з приводу пошкодження журналу вхідної кореспонденції за 2012 рік, достеменно не встановлено, що ОСОБА_1 у розмові з нею визнав свою причетнисть до пошкодження журналу.

Крім того , в якості свідка був допитаний, за його згодою, позивач ОСОБА_1 який зазначив, що не пошкоджував журнал вхідної кореспонденції за 2012 рік та не визнавав такого факту перед працівниками університету.

Представником відповідача доказів, відповідно до ст. 76-81 ЦПК України, щодо порушення позивачем трудової дисципліни , та саме в чому воно виразилось суду першої інстанції надано не було. Не надано відповідачем і пояснень щодо обставин написання доповідної записки ОСОБА_3 , часу складання , і які саме пошкодження журналу реєстрації вхідної кореспонденції за 2012 рік були виявлені , ким і коли було пошкоджено журнал . Не надано також будь-яких доказів щодо проведення внутрішнього розслідування обставин пошкоджень журналу, що стали підставою для звільнення позивача. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Слід зауважити , що надані до апеляційної скарги накази , свідчать про преміювання працівників медичного університету , в тому числі і ОСОБА_1 , а відтак відсутні підстави вважати, що він недобросовісно виконував свою роботу .

Таким чином, беручи до уваги те, що стороною відповідача не було доведено, що саме позивач був причетний до пошкоджень журналу реєстрації вхідної кореспонденції за 2012 рік, чим вчинив одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що стали підставою для його звільнення, суд дійшов правильного висновку, що звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, було проведено з порушеннями трудового законодавства.

Частиною 1 статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки судом достовірно встановлено, що звільнення позивача із займаної посади є незаконним, висновок суду про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним його звільнення з посади начальника загального відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України на підставі Наказу першого проректора з науково - педагогічної роботи та післядипломної освіти, професора ОСОБА_2 за № 1147-л від 03 липня 2019 року , шляхом скасування цього наказу та поновлення його на посаді начальника загального відділу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 04 липня 2019 року є правильним .

Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір і одночасно з цим повинно бути вирішено питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд правильно застосував п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та довідку медичного університету імені О.О. Богомольця про доходи від 19 липня 2019 року

На момент звільнення позивача 03 липня 2019 року його посадовий оклад становить 3 496,00 грн, а середньоденний заробіток позивача за два місяці, які передували звільненню, становить: 1 485,95 грн ((29 228,00 грн + 28 724,00 грн) : 39 дні), а тому заробітна плата за період з 04 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року складає 185 743,75 грн. (125 р.д. x 1 485,95 грн.)

В період з 04 липня 2019 року по 02 березня 2021 року посадовий оклад позивача змінювався, а тому висновок суду , що з з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата в розмірі 689 678,61 грн (185 743,75 грн. + 269 700,75 грн. + 149 006,18 грн. + 85 227,93 грн.) без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, відповідає вимогам законодавства .

Відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до вказаних положень законодавства, відповідачем не надано до суду жодних достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт пошкодження журналу вхідної кореспонденції саме позивачем , в якій період це сталося , яке одноразове грубе порушення трудової дисципліни допустив позивач , не надано таких доказів і до апеляційної скарги, а відтак доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення свого позову, є достатніми і обґрунтованими, тому суд прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 373 , 374 , 375 ,381 - 384 ЦПК України , суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця залишити без задоволення

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2021 року

залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2021 року.

Головуючий

Судді