Провадження № 4-с/742/15/21
Єдиний унікальний № 742/2204/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Бездідька В.М., при секретарі судових засідань Голушко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Прилуки матеріали скарги представника скаржника Караівана Костянтина Івановича в інтересах ОСОБА_1 , орган виконавчої служби: Болградський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця,-

встановив:

Представник скаржника звернувся до Прилуцького міськрайонного суду зі скаргою в якій просить визнати бездіяльність начальника Белградського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відмові у скасуванні арешту неправомірною; зобов`язати Болградський районний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення шляхом винесення у виконавчому провадженні АСВП 57422955 постанови в про зняття арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 .

Заява аргументована тим, що відповідно до судового наказу судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Ільченко О.І. №742/2204/18 від 10 вересня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На виконання цього судового наказу державним виконавцем 16 жовтня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 57422955, в межах якого 16 жовтня 2018 року винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 . Згідно з інформацією з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованих 12.04.2021 року, все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , знаходиться під обтяженням на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №57422955, постанова видана 16.10.2018 року Болградським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. В березні, квітні та травні 2021 року ОСОБА_1 звертався до Болградського районного відділу державної виконавчої служби міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту з нерухомого та рухомого майна. 28 травня 2021 року державним начальником Болградського районного відділу ДВС Івашинським В.І. надана відповідь № 40-54/10958 на заяву від 24 травня 2021 року, в якій було відмовлено у знятті арешту, у зв`язку з тим, що зняття арешту з майна боржника можливе лише при фактичному виконанні виконавчого документа згідно п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». У відповіді також зазначене, що в постанові про повернення виконавчого провадження згідно п.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» помилково вказано про припинення чинності арештів рухомого та нерухомого майна, що належить боржнику. Станом на 01 березня 2021 року борг ОСОБА_1 по аліментах відсутній, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах по АСВП № 57422955 від 24.02.2021 року. В подальшому ОСОБА_1 погодив із стягувачем аліментів ОСОБА_2 питання сплати аліментів, у зв`язку з чим остання 09.03.2021 звернулася із заявою про повернення їй без подальшого виконання судового наказу №742/2204/18 від 10.09.2018 та повідомила Болградський РВ ДВС про те, що фінансових претензій до ОСОБА_1 не має. Проте, Болградським районним відділом ДВС арешт з рухомого та нерухомого майна, яке належить скаржнику, не знято.

Скаржник та його представник у судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд скарги за їх відсутності.

Державний виконавець та стягувач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Суд у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 450 ЦПК України проводить судове засідання у відсутності учасників справи.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків.

Обставини викладені представником скаржника в скарзі на бездіяльність державного виконавця знайшли своє підтвердження в доказах наявних в матеріалах справи, а саме: лист Болградського РВ ДВС від 16.10.2018 про відкриття виконавчого провадження (а.с.15), постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова арешт майна боржника від 16.10.2018 ВП №57422955 (а.с.15 зворот, 16), розрахунок заборгованості по аліментах по АСВП №57422955 від 24.02.2021, згідно якого заборгованість відсутня (а.с.17, зворот), лист Болградського РВ ДВС від 06.04.2021 №4054 (а.с.18), заяви ОСОБА_4 від 24.03.2021 та 24.05.2021 (а.с.19,20), лист Болградського РВ ДВС від 28.05.2021 №40-54/10958 (а.с.21), заява ОСОБА_2 від 09.03.2021 (а.с.22), постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 17.03.2021 (а.с.23 зворот, 24).

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Положеннями ст.1 Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини першої ст. 18 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. (ст.18 Закону).

Згідно до абзацу 2 п. 2 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 (далі - Положення), автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу.

Відповідно до п. 2 розділу IV Положення виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 9 Закону Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

В ст. 9 Закону, зазначено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Окрім цього, одним із заходів примусового впливу під час здійснення виконавчого провадження є звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації згідно ч. 1 ст. 48 Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Підстави зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини закріплені в ч. 4 ст. 59 Закону, зокрема: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. б ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені п.п. 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа закріплені у ст. 40 Закону. Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 37 Закону, арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

Отже, Закон містить певний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника саме державним виконавцем.

Як встановлено в судовому засіданні, заборгованість у скаржника відсутня, стягував подала письмову заяву про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, натомість арешт з майна не знято, який є об`єктом судового розгляду та відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України перешкоджає заявнику користуватися й розпоряджатися належним йому майном.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

ухвалив:

Скаргу представника скаржника Караівана Костянтина Івановича в інтересах ОСОБА_1 , орган виконавчої служби: Болградський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Визнати бездіяльність начальника Болградського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відмові у скасуванні арешту неправомірною.

Зобов`язати Болградський районний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) усунути порушення шляхом винесення у виконавчому провадженні АСВП 57422955 постанови про зняття арешту на все рухоме і нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 14 лютого 2004 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП ( НОМЕР_2 ).

В силу статті 453 ЦПК України орган державної виконавчої служби зобов`язаний про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з моменту проголошення.

Суддя В.М. Бездідько