Справа № 206/5106/20
Провадження № 2/206/185/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2021 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

представників відповідача Шилової О.Є., Лабойко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

І. Стислий виклад позиції представника позивача, відповідача та його представників.

Відповідно до підписаної 09.11.2007 заяви № б/н, відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 19000,00 грн. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.10.2020 має заборгованість у розмірі 41107,91 грн., яка складається з наступного: 25435,95 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9142,32 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 6529,62 - пеня. Вказані суми АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача на свою користь (а.с. 1-3, 61-63).

Не погоджуючись із викладеними обставинами, відповідач подав відзив, згідно якого вважав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке. На момент підписання кредитного договору відповідач мав інвалідність 3 групи, у наслідку черепно-мозкової травми, яка призвела до психоневрологічного синдрому. Крім того, відповідач є пересічний споживач банківських послуг із звичайним рівнем освіти та правової обізнаності, не був проінформованим належним чином про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви, а Умови та правила надання банківських послуг - документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння, так і відповідних технічних умов ознайомлення з його змістом. В додатках до позовної заяви позивачем додано розрахунок кредитної заборгованості, відповідно до якого відповідач за період з 09.11.2007 року до 30.09.2019 року, щомісячно здійснював погашення кредитної заборгованості. Сума коштів внесена відповідачем на погашення заборгованості складає - 31497 гривень 22 коп. З 2019 року у зв`язку з скрутним життєвим становищем, тяжкою хворобою та як наслідок, постійним лікуванням, відповідач не мав змоги сплачувати обов`язковий платіж по кредиту. Починаючи з 07.02.2019 року відповідач неодноразово у письмовій формі звертався до позивача з проханням призупинити нарахування пені і переглянути умови договору, здійснити реструктуризацію боргу на взаємовигідних умовах, проте, відповіді так і не отримав. Крім того, відповідач зазначає, що проценти та пеня, які просить стягнути з нього банк, є необґрунтованими та непосильними до сплати для особи з першою групою інвалідності, розмір пенсії якої складає 2136 гривень на місяць, з урахуванням необхідності витрат на харчування, лікування та сплати комунальних послуг. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за використання кредитного ліміту, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Таким чином, позовні вимоги позивача у частині стягнення нарахованих відсотків за прострочений кредит у розмірі 9124,32 гривень та нарахована пеня у розмірі 6529,62 гривень не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надані належні докази. Також, зважаючи на те, що відповідач є особою із інвалідністю І групи, а також те, що він хворіє тяжкою хворобою, то задоволення вимог позивача буде для відповідача непомірним тягарем, а відтак позовні вимоги слід задовольнити частково (а.с. 123-128).

Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначила, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 09.11.2007 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів» яка підписана особисто відповідачем та з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 22,8 % на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозр ахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Проведення реструктуризації заборгованості є правом Банку а не його обов`язком. Враховуючи викладене, представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

В судовому засідання представник відповідача ОСОБА_2 визнала позов частково, в частині тіла кредиту, а представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

12.11.2020 представником позивача подано дану позовну заяву з додатками. Разом з позовною заявою подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

17.11.2020 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

02.12.2020 представником позивача, на виконання ухвали судді від 17.11.2020, подано заяву про усунення недоліків.

14.12.2020 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті на 12.01.2021.

12.01.2021 було відкладено розгляд справи на 16.02.2020 у зв`язку із неявкою усіх сторін по справі.

04.02.2021 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

16.02.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16.02.2021 судове засідання відкладено на 03.03.2021 у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання та клопотанням представника відповідача.

03.03.2021 судом оголошено перерву до 05.03.2021, долучено відповідь на відзив та надано представникам відповідача строк для підготовки заперечень.

05.03.2021 судом заслухано вступне слова представників відповідача та досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

05.03.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , тобто відповідач, підписав заяву № б/н від 09.11.2007, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків 1,9 % на місяць з розрахунку 360 днів у році. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 20, 80).

Окрім цього, відповідач ознайомився з умовами кредитування, реальною річною ставкою, орієнтованої загальною вартістю кредиту, порядком повернення кредиту та іншими важливими правовими аспектами, що підтверджується його підписом у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 21, 81).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача, у період з 09.11.2007 по 13.05.2019 кредитний ліміт змінювався, та станом на 04.06.2018 становив 19000,00 грн. (а.с. 19, 79).

В той же час, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.10.2020 має заборгованість у розмірі 41107,91 грн., яка складається з наступного: 25435,95 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 9142,32 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 6529,62 - пеня (а.с. 7-17, 41-55, 67-77, 96-110).

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 018862, ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи з 01.10.2018 безстроково (а.с. 128).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, зокрема, щодо розміру кредиту, валюти кредитування, відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту, при підписанні цього договору позичальник ознайомився та погодився з його умовами, а саме: підписав його, отримав кредит та використав його за цільовим призначенням, тим самим не заперечував щодо умов договору, крім того, не оскаржував та виконував умови договору протягом тривалого часу.

Аналогічного висновку дійшла Великої Палати Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року по справі 521/20289/14-ц.

Так, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.11.2007 в розмірі - 31965,59 грн., яка складається з наступного: 25435,97 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 6529,62 грн. нарахована пеня, оскільки з цими умовами відповідач погодився та фактично отримані кошти не повернув.

Щодо позивних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 9142,32 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, нарахована за період з 01.11.2019 року по 01.03.2020 року (а.с. 41).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що строк дії кредитного договору сторонами не визначений; встановивши, що з вимогою про повернення (стягнення) кредитної заборгованості банк звернувся шляхом подання позовної заяви у даній справі 12.11.2020 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення суми, нарахованої згідно статті 625 ЦК України, адже відповідне нарахування здійснювалось до спливу строку кредитування.

Доказів звернення до відповідача з письмовою вимогою до пред`явлення позовної заяви у даній справі - суду не представлено.

Що стосується доводів відповідача з приводу того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, то суд не бере до уваги ці доводи, адже як було встановлено з досліджених доказів відповідач при підписанні анкети-заяви від 09.11.2007 підписав також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить всі умови щодо сплати відсотків за користування кредитом за пені у разі несвоєчасного погашення заборгованості і тому правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 342/1801/17 від 03.07.2019 в цій частині не підлягає застосуванню.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи вищевикладене, вислухавши доводи представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1, 2 статті ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи результат вирішення справи та те, що відповідач є інвалідом 1 групи, суд вважає за необхідне судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1634, 52 грн. компенсувати позивачу за рахунок держави, а витрати зі сплати судового збору у розмірі 467,48 грн. залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 623, 1050, 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»(01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , р/р. № НОМЕР_2 ), заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.11.2007 в розмірі - 31965,59 грн., яка складається з наступного: 25435,97 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 6529,62 грн. нарахована пеня.

Судові витрати, понесені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплати судового збору у розмірі 1634, 52 грн. компенсувати позивачу за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.03.2021.

Головуючий суддя: К.С. Маштак