КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 369/6074/17
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5608/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Немудрій Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - адвоката Никеруя Тараса Михайловича, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М.,

у цивільній справі № 369/6074/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс», про відшкодування шкоди.

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укртрансгаз», в якому просив, з урахуванням уточнень, стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» матеріальний збиток в розмірі 124 176,80 грн., 2 500,00 грн. витрати на оплату проведення оцінки автомобіля, 4 000,00 грн. витрати за надану правову допомогу, 1 267,00 грн. судового збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 30 грудня 2016 року об 11 год. 00 хв. у м. Боярка по вул. Маяковського відбулася дорожньо-транспортна пригода, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на нерегульоване перехрестя з вул. Магістральна на заборонений червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ssang Yong», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вул. Магістральна на зелений сигнал світлофора, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укртрансгаз» та виконував свої трудові обов`язки.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Ssang Yong», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 30 грудня 2016 року, станом на момент проведення первинного дослідження, становила 324 376,80 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 та автомобіль марки «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 , були застраховані у ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс», то позивач звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.

Оскільки страхової виплати недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, відповідач як винна особа в ДТП зобов`язаний його відшкодувати. Тому звертаючись з позовом, позивач просив задовольнити його в повному обсязі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс», про відшкодування шкоди задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 124 176,80 грн. матеріального збитку, 2 500,00 грн. витрат на оплату проведення оцінки автомобіля та 1 267,00 грн. судового збору.

У задоволенні вимог про стягнення судових витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги в розмірі 4000,00 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Укртрансгаз» - адвокат Никеруй Т.М. подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, за яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосуванням норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу безпідставність не взяття судом першої інстанції до уваги того факту, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі. Автомобіль «SSANG YONG» належить ОСОБА_3 , який нотаріально посвідченим дорученням надав повноваження ОСОБА_1 представляти його інтереси та бути «представником у всіх судових установах з усіх питань, що пов`язані з вищезазначеним транспортним засобом», а також з правом одержання належних ОСОБА_3 «згідно рішення суду грошових та майнових компенсацій. При цьому, про передачу транспортного засобу у власність, володіння або користування позивачу у довіреності не йдеться, відтак позивач має діяти виключно як представник ОСОБА_4 . Крім того ОСОБА_1 не надано доказів, які підтверджують наявність у нього на час ДТП оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та довіреності на право управління.

Наголошував також, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ГАЗ-3110» у своїх поясненнях від 30 грудня 2016 року працівникам поліції, які оформлювали ДТП зазначав, що ОСОБА_1 рухався з перевищенням допустимої швидкості, що стало однією із причин ДТП.

Вказував, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначаючи, що правомірність управління транспортним засобом підтверджується наявністю у ОСОБА_1 оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та посвідчення водія, після дорожньо-транпортної пригоди йому видано довіреність на вчинення будь-яких дій з автомобілем.

Щодо вини ОСОБА_1 у спричиненні шкоди, вважав, що такі обставини повинні встановлюватись рішенням суду, посилання не перевищення швидкості є безпідставними та недоведеними належними доказами, а згідно висновку експерта у справі, визначити швидкість руху автомобіля «SSANG YONG» неможливо.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» до початку розгляду справи подало заяву щодо можливого розгляду справи за відсутності їх представника.

ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному феб-сайті судової влади України.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів, вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися, у силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги в частині відшкодування шкоди суд першої інстанції встановивши доведеність вини водія ОСОБА_2 , який під час ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Укртрансгаз», виконуючи трудові обов`язки, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів на відшкодування майнової шкоди, завданої позивачу.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що 30 грудня 2016 року об 11 год. 00 хв. в м. Боярка по вул. Маяковського відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на нерегульоване перехрестя з вул. Магістральна на заборонений червоний сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Ssang Yong», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по вул. Магістральна на зелений сигнал світлофора, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 січня 2017 року по справі № 369/296/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На час час дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Ssang Yong», д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової та утилізаційної вартості колісного транспортного засобу № 160/17 від 13 березня 2017 року, ринкова вартість автомобіля «Ssang Yong», д.н.з. НОМЕР_2 , в непошкодженому стані станом на момент проведення дослідження становить 324 376,80 грн., утилізаційна вартість вказаного автомобіля, пошкодженого в результаті ДТП, що сталася 30 грудня 2016 року, станом на момент проведення дослідження становить 100 200,00 грн.

Відповідно до висновку додаткового експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 160-1/17 від 30 травня 2017 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Ssang Yong», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталася 30 грудня 2016 року, станом на момент проведення первинного дослідження становить 324 376,80 грн.

Згідно договору про надання експертних послуг від 27 лютого 2017 року позивач оплатив 2500,00 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля «Ssang Yong», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується квитанцією № 164556 від 13 березня 2017 року.

Відповідно Полісу № АЕ 6013719, який діяв на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 та автомобіль марки «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 , були застраховані у ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс».

ОСОБА_5 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» із заявою про виплату страхового відшкодування по факту дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 30 грудня 2016 року у розмірі 100 000,00 грн.

На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укртрансгаз», що підтверджується листом ПАТ «Укртрансгаз» від 05 жовтня 2017 року, наказом № 11-к від 27 січня 2011 року «Про прийом на роботу», довідкою № 82к від 23 жовтня 2017 року, наказом № 132к від 22.12.2016 року «Про пересувний характер робіт».

Згідно висновку судову інженерно-транспортної експертизи, за результатами якої складено висновок експерта № 12-1/2674 від 05 лютого 2020 року підтверджено порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, що перебувають у причинному зв`язку із виникненням дорожньо- транспортної пригоди, яка мала місце 30 грудня 2016 року.

Положеннями ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі, так як автомобіль яким він керував на час ДТН належить на праві власності ОСОБА_3 , який нотаріально посвідченим дорученням надав повноваження ОСОБА_1 представляти його інтереси та бути «представником у всіх судових установах з усіх питань, що пов`язані з вищезазначеним транспортним засобом», а також з правом одержання належних ОСОБА_3 «згідно рішення суду грошових та майнових компенсацій, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, положеннями ст. 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до ст. 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Зазначені вище норми права вказують на те, що положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на інших підставі, передбаченій законом чи договором ( речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року у справі №344/10730/15-ц.

Враховуючи, що на час постановлення оскаржуваного рішення суду матеріали справи не містили в собі доказів щодо відсутності підстав щодо управляння позивачем транспортним засобом «Ssang Yong», д.н.з. НОМЕР_2 ,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку правомірності володіння позивачем цим майном, а відтак і наявності права на відшкодування завданої шкоди.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення позивачем Правил дорожнього руху, а саме перевищення швидкості, скаржник будь-яких допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин не надав. Незважаючи на те, що у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - адвоката Никеруя Тараса Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді