Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8443/18
Провадження № 2/711/56/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі:

представника позивача по основному позову - відповідача по зустрічному позову Яковенко О.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову вказує, що 19.06.2018 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 був укладений Договір позики (розписка), відповідно до умов якого він (позивач) передав відповідачу грошові кошти у розмірі 70 000 грн. Факт отримання відповідачем коштів в розмірі 70 000 грн. підтверджується написаною ним розпискою від 19.06.2018 року. Передача коштів відбувалась в присутності двох свідків.

Також, вказує, що, незважаючи на закінчення граничного терміну виконання відповідачем його зобов`язання за Договором позики щодо повернення позивачу грошових коштів, який настав 01.10.2018 року, вказані кошти йому повернуті не були. В усній формі позивач вимагав від відповідача повернення коштів, проте його вимоги останній ігнорує, посилаючись на відсутність у нього таких коштів.

Тому, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 70 000 грн. та сплачений ним судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.11.2018 року відкрито провадження, розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам наданий строк для подачі заяв по суті справи.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.11.2018 року накладено арешт на 1/6 частку приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., реєстраційний номер майна 101, яка згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.11.2018 року №143830580 належить на праві приватної власності ОСОБА_3

03.12.2018 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Яковенко О.О. подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 70 000 грн., додаткові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7 000 грн. та сплачений ним судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. (а.с. 37 том 1).

17.12.2018 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву про стягнення грошових коштів та зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, відшкодування збитків та моральної шкоди. В обґрунтування наданих відзиву на позовну заяву про стягнення грошових коштів та зустрічного позову ОСОБА_3 вказує, що зазначену розписку про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 70 000 грн. він писав під його тиском. Також, ОСОБА_3 вказує, що з жовтня 2017 року по серпень 2018 року він працював в компанії ТзОВ «Маклаут», керівником якої є ОСОБА_2 . В травні 2018 року, він ( ОСОБА_3 ) разом з іншими працівниками працювали в Корсунь-Шевченківському районі та виконували роботи з прокладення Інтернет кабелю через поля. Особисто він ( ОСОБА_3 ) виконував роботи на бульдозері Т-170 і під час робіт потрібно було переїхати невелику канаву шириною близько одного метра з низьким рівнем води, а, оскільки даний бульдозер був на «гусеницях», у нього не було можливості об`їхати канаву по асфальтованій дорозі, як це зробили інші працівники, які керували колісними тракторами. Таким чином, через те, що начальник транспортного відділу Мороз П.М. не забезпечив відповідним транспортом, який би переправив бульдозер через канаву, і дав йому - ОСОБА_3 вказівку переїжджати канаву саме на бульдозері, останній застряг у багнюці і в мотор потрапила вода. В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_2 замовили запчастини до мотору вказаного бульдозеру і ОСОБА_3 його відремонтував особисто та працював на бульдозері ще близько місяця, але потім мотор все ж вийшов з ладу. В тому, що бульдозер вийшов з ладу ОСОБА_2 звинуватив його - ОСОБА_3 та під тиском змусив його написати розписку про те, що він ( ОСОБА_3 ) ніби то взяв у нього ( ОСОБА_2 ) в борг 70 000 грн. та буде відробляти йому вказані кошти. Проте, будь-яких коштів він у ОСОБА_2 не брав, а свідки, вказані в борговій розписці, працюють на ОСОБА_2 і під час її написання присутні не були, а вже потім без погодження із ним ( ОСОБА_3 ) були туди додатково дописані.

Враховуючи, що грошові кошти в сумі 70 000 грн. насправді не були позикою, а написана ним розписка просто була гарантією на відшкодування ОСОБА_2 завданих йому збитків, в зв`язку з виходом з ладу транспортного засобу, за рахунок його - ОСОБА_3 заробітної плати, останній просить відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 в повному обсязі. А також, просить суд прийняти його зустрічний позов та визнати недійсним договір позики від 19.06.2018 року. Крім того, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь збитки, які він поніс через невиплачену йому заробітну плату за два місяці, а саме 48 000 грн. та відшкодувати моральну шкоду, яка виразилась у приниженні честі, гідності, а також у порушенні права на гідний рівень життя його сім`ї через відсутність будь-якого заробітку, та яку він оцінює у 5 000 грн. (а.с. 49-51 том 1 - зустрічний позов, а.с. 56-57 том 1 - відзив на позовну заяву).

09.01.2019 року позивачем ОСОБА_2 подано до суду відповідь на відзив ОСОБА_3 на позовну заяву, з якій вказує, що жодна із вказаних відповідачем ОСОБА_3 особа, в тому числі і він сам, не перебували з ним (позивачем) у трудових відносинах. Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Маклаут» зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 і його керівником та засновником являється ОСОБА_5 , а сам позивач ( ОСОБА_2 ) не має жодного відношення до даного товариства. Тому, і дане товариство не має жодного відношення до отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 70 000 грн.

24.01.2019 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що з жовтня 2017 року по серпень 2018 року він дійсно працював у компанії ТзОВ «Маклаут-Інвест» в м. Черкаси, керівником якої є позивач у справі ОСОБА_2 . Також зазначає, що після вчинення позивачем ОСОБА_2 відносно нього неправомірних дій, стан його (відповідача) здоров`я погіршився і він перебував на стаціонарному лікуванні. Крім того, ним було подано відповідну заяву про вчинення злочину до правоохоронних органів.

26.02.2019 року відповідачем ОСОБА_3 до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд визнати недійсним договір позики від 19.06.2018 року, а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдані збитки в сумі 60 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. (а.с. 110-111 том 1).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2019 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, відшкодування збитків та моральної шкоди залишено без руху.

18.03.2019 року відповідачем ОСОБА_3 подано до суду заяву, в якій останній просить лише визнати недійсним договір позики від 19.06.2019 року (а.с. 125 том 1).

27.03.2019 року представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Яковенко О.О. до суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій остання просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 70 000 грн., три проценти річних, які складають 1 018 грн. 35 коп. та інфляційні втрати в розмірі 3 859 грн. 25 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. та 4 800 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 135-136 том 1).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.07.2019 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині визнання договору позики недійсним та об`єднано його в одне провадження із основним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині стягнення збитків та моральної шкоди відмовлено. Судове засідання визначено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 209, 212-213 том 1).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.07.2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 711/8443/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.07.2019 року закрито підготовче судове засідання по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.10.2019 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача по основному позову - позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі № 711/8443/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

23.03.2020 року представником позивача по основному позову - відповідача по зустрічному позову ОСОБА_2 - адвокатом Яковенко О.О. подано до суду заяву про збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якій остання просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в розмірі 7 000 грн. (а.с. 4 том 2).

28.04.2021 року представником позивача по основному позову - відповідача по зустрічному позову ОСОБА_2 - адвокатом Яковенко О.О. подано до суду заяву про збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якій остання просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в розмірі 9 000 грн. (а.с. 89 том 2).

В судовому засіданні представник позивача по основному позову - відповідача по зустрічному позову ОСОБА_2 - адвокат Яковенко О.О. збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за Договором позики від 19.06.2018 року в загальній сумі 74 877 грн. 60 коп., а також судовий збір в розмірі 1 057 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним просила суд відмовити в зв`язку з його безпідставністю.

В судовому засіданні (18.07.2019 року, 23.10.2019 року, 20.01.2020 року) відповідач по основному позову - позивач по зустрічному позову ОСОБА_3 та його представник - адвокат Левченко М.Д. (23.10.2019 року, 20.01.2020 року) збільшені позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали та просили відмовити в їх задоволенні в зв`язку з безпідставністю таких вимог. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримали та просили суд визнати Договір позики від 19.06.2018 року недійсним.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача по основному позову - відповідача по зустрічному позову ОСОБА_2 - адвоката Яковенко О.О., відповідача по основному позову - позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 та його представника - адвоката Левченко М.Д., пояснення свідків ОСОБА_6 , Яковенка О.О. , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, що 19.06.2018 року між позивачем по основному позову - відповідачем по зустрічному позову - ОСОБА_2 та відповідачем по основному позову - позивачем по зустрічному позову - ОСОБА_3 був укладений Договір позики (розписка) грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_2 у присутності свідків Яковенко О.О. , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_3 строком до 01.10.2018 року грошові кошти в розмірі 70 000 грн., а останній отримав їх та зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим Договором, а саме не пізніше 01.10.2018 року. Факт отримання грошових коштів в розмірі 70 000 грн. підтверджується розпискою ОСОБА_3 від 19.06.2018 року (а.с. 13 - том 1).

Строк повернення коштів закінчився 01.10.2018 року, однак борг за Договором позики від 19.06.2018 року в розмірі 70 000 грн. позивачу по основному позову - відповідачу по зустрічному позову ОСОБА_2 відповідачем по основному позову - позивачем по зустрічному позову - ОСОБА_3 не повернутий.

Згідно із частиною 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Відповідно до статті 626 ЦК України , договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13, яка відповідно до є обов`язковою для всіх судів України.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Як передбачено ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по основному позову - позивач по зустрічному позову - ОСОБА_3 свої зобов`язання за Договором позики від 19.06.2018 року не виконав та не повернув позивачу по основному позову - відповідачу по зустрічному позову ОСОБА_2 після закінчення строку вказаного Договору, а саме після 01.10.2018 року позику в розмірі 70 000 грн., тому суд приходить до висновку про задоволення основного позову ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_3 на його користь грошових коштів за Договором позики від 19.06.2018 року в розмірі 70 000 грн.

Крім того, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Також, слід зазначити, що, відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Боржник, як зазначає ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із заяви позивача по основному позову - відповідача по зустрічному позову ОСОБА_2 від 27.03.2019 року та доданого до неї розрахунку суми заборгованості ОСОБА_3 (а.с. 135-136, 138 том 1) за період прострочення виконання зобов`язання за Договором позики від 19.06.2018 року, а саме за період з 01.10.2018 року по 27.03.2019 року, інфляційні втрати складають - 3 859 грн. 35 коп., а 3% річних складають - 1 018 грн., які також підлягають до стягнення з відповідача по основному позову - позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 на користь позивача по основному позову - відповідача по зустрічному позову ОСОБА_2 . При цьому, суд зазначає, що відповідач по основному позову - ОСОБА_3 не подавав до суду заперечень щодо таких розрахунків. Крім того, такі розрахунки були перевірені судом, період прострочення з 02.10.2018 року по 27.03.2019 року включно складає 177 днів, відповідно 3% річних за вказаний період складають 1 018 грн. 35 коп., а інфляційні - 3 859 грн. 25 коп.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання Договору позики від 19.06.2018 року недійсним, то він не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 231 ЦПК України встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Позивачем по зустрічному позову - ОСОБА_3 не доведено належними та переконливими доказами, що вказаний правочин, а саме Договір позики від 19.06.2018 року ним вчинявся під тиском з боку другої сторони, проти його справжньої волі і реально кошти від відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 він (позивач) не отримував. Не підтвердили цього факту і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , Яковенко О.О. , клопотання про допит яких заявляв саме позивач по зустрічному позову - ОСОБА_3 .

Так, допитана в судовому засіданні свідок Яковенко О.О. , будучи попередженою про кримінальну відповідальність підтвердила факт укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Договору позики від 19.06.2018 року за добровільних засадах, без будь-якого примусу з боку позикодавця - ОСОБА_2 (як про це зазначає в позовній заяві ОСОБА_3 ). Також підтвердила і факт передачі грошей в розмірі 70 000 грн.

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_6 (с/з 20.01.2020 року) пояснив, що йому дійсно відомо про обставини затоплення ОСОБА_9 трактора, але свідком вказаних обставин він не був, а знає про них зі слів брата ОСОБА_3 . Також пояснив, що про написання ОСОБА_3 розписки про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів йому відомо зі слів самого ОСОБА_3 . Сам особисто він не був присутній при складанні такої розписки.

Інші свідки про допит яких клопотав позивач по зустрічному позову - ОСОБА_3 за викликом до суду жодного разу не з`явилися. Не забезпечив їх явку і сам позивач по зустрічному позову - ОСОБА_3 , який і сам до суду перестав з`являтися.

Сам факт звернення позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього з боку ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 149 КК України, не вказує на винуватість ОСОБА_2 та на факт написання ОСОБА_3 розписки від 19.06.2018 року проти його справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку ОСОБА_2 .

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.12.2019 року у справі № 503/1169/16-ц та постанові 27.12.2019 року у справі №641/6191/17, відповідно до якої, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

А тому, з урахуванням вищевикладеного, доказів, яким обґрунтовується зустрічний позов ОСОБА_3 , суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Що стосується розподілу судових витрат, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл вказаної категорії судових витрат є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення позивачем таких витрат.

На підтвердження понесених позивачем по основному позову - ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, його представником - адвокатом Яковенко О.О. суду надані суду докази, підтверджуючі оплату за надану нею ОСОБА_2 правничу допомоги по даній справі, а саме: ордер серія ЧК №107551 від 23.11.20218 року (а.с. 34 том 1); договір про надання правової допомоги від 02.11.2018 року, укладений між адвокатом Яковенко О.О. та ОСОБА_2 , а також додаток до Договору про надання правової допомоги від 23.11.2018 року (а.с. 38-40 - том 1); прибутковий касовий ордер від 03.12.2018 року № 1, відповідно до якого ОСОБА_2 сплатив Яковенко О.О. згідно договору про надання правничої допомоги від 02.11.2018 року 7 000 грн. (а.с. 41 - том 1); акт наданих послуг від 27.03.2019 року, відповідно до якого вартість послуг з урахуванням витраченого часу на надання послуги адвокатом Яковенко О.О. ОСОБА_2 (у справі № 711/8443/18) складає 2 000 грн. (а.с. 134 - том 1); акт наданих послуг від 18.03.2020 року, відповідно до якого вартість послуг з урахуванням витраченого часу на надання послуги адвокатом Яковенко О.О. ОСОБА_2 (участь у судових засіданнях в Придніпровському районному суд м. Черкаси у справі № 711/8443/18) складає 2 000 грн. (а.с. 5 - том 2); додаткову угоду №2 до Договору про надання правничої допомоги від 01.04.2021 року; прибутковий касовий ордер №22 від 12.04.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_2 сплатив адвокату Яковенко О.О. за надання правової допомоги за договором від 02.11.2018 року у справі № 711/8443/18 - 2 000 грн.; акт наданих послуг від 28.04.2021 року, відповідно до якого вартість послуг з урахуванням витраченого часу на надання послуги адвокатом Яковенко О.О. ОСОБА_2 (участь у судових засіданнях в Придніпровському районному суд м. Черкаси у справі № 711/8443/18) складає 2 000 грн.; додаткову угоду № 1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 30.12.2019 року (а.с. 90-93 - том 2). Таким чином вищезазначеними доказами підтверджується факт понесення позивачем по основному позову - відповідачем по зустрічному позову - ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі, який і просить стягнути позивач ОСОБА_2 , а саме в розмірі 9 000 грн.

А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 також підлягає сплачений останнім судовий збір в розмірі 1 057 грн. 20 коп., що стверджується квитанцією від 05.10.2018 року на суму 704 грн. 80 коп. (а.с. 3 - том 1) та квитанцією від 05.10.2018 року на суму 352 грн. 40 коп. (а.с. 17 - том 1).

Понесені відповідачем по основному позову - позивачем по зустрічному позову - ОСОБА_3 судові витрати до відшкодування не підлягають, оскільки в задоволенні зустрічного позову судом відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 203, 215,231, 509, 526, 530, 549, 599, 611, 625, 626, 627, 628, 631, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 78, 80, 81, 89, 95, 137, 141, 263-266, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ) борг за Договором позики від 19.06.2018 року в загальній сумі 74877 грн. 60 коп., а також судовий збір в розмірі 1057 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 9 000 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 12.07.2021 року.

Головуючий: В.М. Скляренко