15 липня 2021 року смт. Брусилів
Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді Миколайчука П.В.,
із секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Брусилів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Женева», співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець Сідоренко Сергій Петрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів,-
Згідно ухвали судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08.12.2020 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Женева», треті особи - Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., приватний виконавець Сідоренко С.П. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передано до Брусилівського районного суду Житомирської області за підсудністю як суду за місцем виконання виконавчого напису та місця проживання позивачки, з посиланням на положення ч. 12 ст. 28 ЦПК України, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою судді Брусилівського районного суду від 15.02.2021 по справі відкрито загальне позовне провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання.
В ході підготовчого провадження ухвалою суду від 19.04.2021 задоволено клопотання позивачки про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису та на підставі вказаної ухвали винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій від 19.04.2021.
Також в підготовчому судовому засіданні судом витребувано докази в приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В., приватного виконавця Сідоренко С.П. Ухвала суду про витребування доказів виконана приватним виконавцем шляхом направлення до суду копій матеріалів виконавчого провадження № 61614106 (а.с.92-157), приватним нотаріусом Колейчиком В.В. ухвала суду не виконана з невідомих причин.
Ухвалою судді Брусилівського районного суду Житомирської області від 30.04.2021 у справі залучено як співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та закрито підготовче судове засідання.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Києнко Д.О. не з`явились, в заявах просили суд розглядати справу без їх участі та позов задовольнити, не заперечили щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ТОВ «ФК «Женева», який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с.200, 223, 234) повторно не з`явився в судове засідання, правом подати відзив не скористався, жодних заяв до суду з приводу розгляду справи не надав.
Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал», який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення судових повісток (а.с.209, 217, 238) повторно не з`явився в судове засідання, правом подати відзив не скористався, жодних заяв до суду з приводу розгляду справи не надав.
Заінтересована особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. в судове засідання повторно не з`явився, неодноразово повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою здійснення нотаріальної діяльності, причини неявки суду не відомі, пояснень щодо позову не надав.
Заінтересована особа приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергій Петрович про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві від 06.04.2021 (а.с.166) просив суд здійснювати розгляд справи без його участі.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України.
Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, в межах що мають значення для правильного вирішення справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України та ч. 1, п.п. 1, 3, 4, 7, ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно виконавчого напису від 31.01.2020, цей виконавчий напис вчинено ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, на підставі, зокрема, статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.
Згідно інформації про виконавче провадження від 04.11.2020 щодо ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 61614106 на підставі виконавчого напису від 31.01.2020 № 777 (а.с. 4-8).
20.03.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренком С.П. відкрито виконавче провадження № 61614106 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №777 від 31.01.2020 року Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. (а.с. 100).
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Сідоренка С.П. від 25.03.2020 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (а.с 9,106).
Згідно звітів про здійснені відрахування та виплати КНП «Київський міський пологовий будинок № 1» з ОСОБА_1 утримувалися суми коштів згідно виконавчого документа № 777 від 31.01.2020 (а.с. 111,113, 116, 116 зворот, 118).
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" у виконавчому провадженні №61614106 приватного виконавця Сідоренко Сергій Петрович з виконання виконавчого напису № 777 від 31.01.2020, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" та на підставі вказаної ухвали винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 30.03.2021 (а.с. 178-180,181).
Позивач вважає, що спірний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», а примусово стягнуті з її рахунку у ТОВ «ФК`Женева» грошові кошти у розмірі 16 441,47 грн. мають бути повернуті позивачці.
Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України "Про нотаріат"). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій.
Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).
Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Також суд враховує наступне.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Згідно до підпункту 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».
На зазначений пункт посилався і нотаріус у виконавчому написі від 31.01.2020 (а.с.98).
Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.
В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.
Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.
Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду.
Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 31.01.2020 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не посвідчено нотаріально, отже, він не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Згідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що позивач був обізнаний про наявність у нього зобов`язання перед відповідачем. Вказана обставина також вказує, що заборгованість не є безспірною.
За таких обставин, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.
Отже, позивач ОСОБА_1 довела належними доказами невідповідність спірного виконавчого напису вимогам ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, в зв`язку з чим суд задовольняє відповідну позовну вимогу.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача ТОВ «Женева» коштів, набутих на підставі оскаржуваного виконавчого напису, суд вказує на таке.
Відповідно довідки приватного виконавця щодо суд, перерахованих стягувану (а.с.236), в рамках виконавчого провадження № 61614106 при примусовому виконанні виконавчого напису № 777 від 31.01.2020 з боржника ОСОБА_1 , за період з 30.06.2020 по 29.01.2021 (дата зупинення виконавчого провадження) на користь стягувача ТОВ ФК «Женева» було перераховано кошти в сумі 15 324 грн. 72 к коп. Після заміни як сторони виконавчого провадження ТОВ «ФК Женева» на ТОВ «Вердикт Капітал» відрахувань новому стягувану не проводилось.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання оскаржуваного виконавчого напису від 31.01.2020 № 777 таким, що не підлягає виконанню, суд прийшов до висновку про задоволення позову в цій частині.
Тобто правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України.
Існування договірних відносин між ОСОБА_1 та відповідачем (на час стягнення коштів з позивачки за оскаржуваним написом), що виникли з договору кредиту між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», зазначеного не спростовує, оскільки питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.
За таких обставин, в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням того, що оскаржуваний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти відсутня, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині зобов`язання ТОВ «Женева» повернути кошти, отримані на підставі виконавчого напису від 31.01.2020, в розмірі 15 324, 72 грн.
При вирішення вказаної позовної вимоги суд, на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Верховним Судом у постанові Касаційного господарського суду від 09.03.2019 у справі 910/1531/18.
Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.
Позивачкою у даній справі сплачено 840, 80 грн. судового збору за немайнову вимогу (а.с.1) та 840,80 грн. судового збору на майнову вимогу (а.с.21).
Відповідно п. 35 Постанови Пленуму ВСС України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.
На підставі ст. 141 ЦПК України та оскільки немайнову вимогу заявлено до двох відповідачів (ТОВ «ФК «Женева» та ТОВ «Вердикт Капітал», то судовий збір в розмірі 840,80 підлягає стягненню з обох відповідачів в рівних долях по 420, 40 грн. Також, оскільки майнову позовну вимогу про зобов`язання повернути кошти заявлено й задоволено судом лише щодо ТОВ «ФК «Женева», то лише з вказаного відповідача підлягає стягненню судовий збір за даною позовною вимогою в розмірі 840,80 грн., а разом - 1261, 20 грн.
Оскільки в ході розгляду справи судом було вирішено питання про забезпечення позову та зважаючи на задоволення позову судом, то на підставі ч. 7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 18, 1212 ЦК України, ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 4, 12, 81, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 268, 280 ЦПК України,-
Стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 420, 40 грн. судових витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ТОВ «ФК «Женева» на користь ОСОБА_1 1261, 20 грн. судових витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Брусилівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Брусилівський районний суд Житомирської області до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Сторони по справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя П.В. Миколайчук