КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8800/2021
справа № 755/2999/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року, постановлене суддею Арапіною Н.Є. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И ЛА :

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 листопада 2019 року Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 3411.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 27 листопада 2019 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Фактично шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено повністю.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 листопада 2019 року у Дніпровському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3411.

Стягнено з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду, 24.04.2021 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального права без повного з`ясування обставин, які мають суттєве значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не вжито ніяких заходів для примирення подружжя, не надано часу для примирення, що суперечить вимогам статті 111 Сімейного Кодексу України.

Також зазначає, що хоча з дружиною і були деякі непорозуміння, але це не є підставою для розірвання шлюбу та руйнування сімейних відносин.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив, у клопотанні поданому до суду просив скасувати рішення суду та надати строк для примирення..

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, що не з`явився, так як він належно повідомлений про час та місце розгляду справи, поважності причин своєї неявки суду не повідомив.

Позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, так як примирення за час перебування справи у суду не відбулося і воно є неможливим.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.11.2021 року Дніпровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис № 3411.

Спільних неповнолітніх дітей у сторін немає.

Відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції просив в клопотанні від 23 березня 2021 року про надання шестимісячного строку для примирення сторін. (а.с. 19)

Ухвалою суду від 29 березня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення відмовлено (а.с. 21-22).

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони тривалий час проживають окремо, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам сторони, оскільки як пояснила позивач відповідач наніс їй тілесні ушкодження, після чого вона не бажає відновлювати стосунки.

Виходячи з засад сімейного законодавства шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції не врахував його доводи щодо надання строку для примирення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

З моменту звернення позивача до суду до часу розгляду справи апеляційним судом минуло п`ять місяців, примирення між подружжям за цей час не відбулося.

А тому апеляційний суд, не надаючи сторонам строк для примирення, не вбачає у цьому порушення прав відповідача.

У позовній заяві позивач зазначала, що спільне життя з відповідачем не складається через відсутність взаєморозуміння. Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, відсутність у сторін неповнолітніх дітей, суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: