КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 758/8601/13-ц
номер провадження №22-ц/824/5347/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідачаБілич І.М.,
суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
за участю секретаря судового засідання Качалаба О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюка В.В.,

у цивільній справі №758/8601/13-ц за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського Анатолія Миколайовича про примусове проникнення до житла, боржник: ОСОБА_1 .

в с т а н о в и л а :

У вересні 2020 року до Подільського районного суду м. Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М., у якому приватний виконавець ставив питання щодо надання дозволу на проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог подання, посилався на те, що на його виконанні перебувають виконавчі листи № 758/8601/13 від 06 грудня 2019 року, видані Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 612 462,77 гривень заборгованості за кредитним договором та витрат у розмірі 80 000 гривень, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Оскільки боржник ухиляється від виконання рішення, а всі інші заходи, вжиті приватним виконавцем, не призвели до стягнення заборгованості, приватний виконавець просив надати дозвіл на проникнення до житла боржника, у зв`язку з необхідністю виконання судового рішення.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року подання задоволено.

Надано приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Телявському А.М. дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з необхідністю виконання виконавчих листів по справі № 758/8601/13 від 06 грудня 2019 року, виданих Подільським районним судом м. Києва.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою за результатами розгляду якої просила ухвалу суду скасувати, направивши справу на розгляд до суду першої інстанції за підсудністю.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, посилалась на порушення норм процесуального права, а саме ч. 1 ст. 439 ЦПК України яка регламентує, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Вказана норма встановлює особливі правила підсудності, а саме, що подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника розглядається не судом, який видав виконавчий документ, а судом за місцем знаходження житла чи іншого володіння особи ( правовий висновок в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 545/3611/17-ц). Відтак вважала, що подання мав розглядати Вишгородський районний суд м. Києва за місцем знаходження належного їй житла за адресою: АДРЕСА_1 .

Приватний виконавець Телявський А.М. звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказуючи, що з аналізу ст. 439 ЦПК України вбачається, що підсудність звернення до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника визначається за вибором приватного виконавця, а отже, Подільський районний суд міста Києва як суд, який ухвалив рішення по суті, мав право розгляду подання. Щодо посилань скаржника на висновок колегії суддів Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 20 вересня 2018 у справі №545/3611/17-ц наголошував, що правовідносини описані у вищевказаному висновку не є аналогічними суті даного спору.

До початку розгляду справи приватний виконавець подав заяву щодо можливого розгляду справи за його відсутності.

Інші учасники справи про день і час її розгляду повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб що не з`явилися в силу вимог визначених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Розглядаючи подання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює та прийняв рішення з дотриманням правил підсудності.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця від 20 травня 2020 року відкрито виконавче провадження №62135427 щодо примусового виконання виконавчого листа № 758/9601/13 від 06 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та виконавчого листа № 758/9601/13 від 06 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 80 000 гривень витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

20 травня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми звернення стягнення.

Боржник ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 травня 2020 року № 209639044.

25 червня 2020 року з метою встановлення майна боржника та його опису приватним виконавцем було здійснено вихід за місцезнаходженням нерухомого майна ( АДРЕСА_1 ), водночас, виконати виконавчі дії не виявилося за можливе через ненадання боржником доступу до майна, що підтверджується актом приватного виконавця. Приватним виконавцем неодноразово здійснювалися виклики боржника, що підтверджується відповідними повідомленнями.

Задовольняючи подання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 30 Конституції України про те, що проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

Однак, гарантована Основним законом недоторканість житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження прав особи на недоторканість житла, яке визначено у Конституції України, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку, що приватний виконавець вживав всіх можливих заходів для виконання рішення, однак, боржник доступу до будинку не надає, здійснити перевірку майнового стану за місцем проживання боржника немає можливості, що є перешкодою для виконання рішення суду, а тому наявна необхідність примусового проникнення до житла боржника.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення правил підсудності судом першої інстанції при розгляді подання, колегія суддів вважає такими що не грунтуються на нормах діючого процесуального прав з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Таким чином, право вибору суду належить виконавцю - суду за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або суду, який ухвалив рішення.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2016 року, було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» 1 529 297, 37 грн заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

За таких обставин звернення приватного виконавця до Подільського районного суду міста Києва , як до суду який ухвалив рішення у справі відповідає вимогам процесуального законодавства

Щодо посилань скаржника на висновок колегії суддів Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 20 вересня 2018 року у справі №545/3611/17-ц, то правовідносини не є аналогічними суті даного спору, оскільки у справі №545/3611/17-ц судове рішення було видано Господарським судом Полтавської області. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що процесуальне законодавство містить певні особливості, за яких уможливлюється вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, ухвалених у господарських та адміністративних справах саме у порядку цивільного судочинства. Отже, якщо справа вирішувалась в порядку господарського судочинства, виконавець звертається до загального місцевого суду з поданням про проникнення до житла, саме за місцезнаходженням майна боржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текс постанови складено 14 липня 2021 р.

Суддя-доповідач:

Судді: