н/п 4-с/490/68/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., представників боржниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та адвоката Волкомора Тараса Ігоровича, приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, розглянувши справу №1423/14495/2012 за скаргою, яка подана адвокатом Волкомором Т.І. в інтересах боржниці ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича,-

ВСТАНОВИВ:

11.06.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, яка подана адвокатом Волкомором Т.І., в інтересах ОСОБА_1 .

В скарзі заявник просить визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича щодо: відкриття виконавчого провадження №62489625; проведення опису заставного майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; передачу описаного майна на реалізацію до ДП "СЕТАМ"; надання акту про реалізацію предмету іпотеки від 19.04.2021 року переможцю торгів. Також заявник просить скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №62489625 від 07.07.2020 року; скасувати постанову про опис та арешт майна боржника від 02.12.2020 року; скасувати заявку від 26.01.2021 року щодо передачу на реалізацію нерухомого майна та скасувати акт про реалізацію предмету іпотеки від 19.04.2021 року.

В обгрунтування зазначає, що у відношенні ОСОБА_1 28.08.2014 року вступило в законну силу рішення суду №1423/14495/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» боргу на суму 677 344,39 грн., що еквівалентно 84 747, 50 дол. США, та в рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмети іпотеки. 29.12.2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист, який АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" подав на виконання до приватного виконавця лише 06.07.2020 року. Приватний виконавець Булахевіч С.В. 07.07.2020 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. Але, приватним виконавцев було знехтувано тим, що строк на пред`явлення виконавчого документу на виконання стягувачем пропущено.

Згідно з приписами п.6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Приватний виконавець проігнорував навіть той факт, що на виконавчому листі були відмітки державного виконавця Цетрального відділу ДВС що згідно п.6 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, без прийняття до виконання.

Також вважає, що пред`явлений до виконання виконавчий лист та проведені виконавчі дії на підставі даного виконавчого листа, порушують також норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Виконавцем було звернуто стягнення на нерухоме майно, в період дії мораторію на примусове відчуження житла. Оскільки зазначений будинок, є єдиним місцем проживання ОСОБА_1 та її сім`ї (неповнолітній син та чоловік), зазначене нерухоме житлове майно, є таким, що відповідає вимогам підпункту першого пункту першого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) протягом дії зазначеного Закону. Згоду ОСОБА_1 , на відчуження свого будинку в будь-який спосіб, не надавала. Тому, продаж іпотечного будинку є грубим порушенням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». З огляду на те, що іпотечний будинок, підпадає під дію такого Закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання скаржника та не перевищує 250 кв. м.

Даний будинок є постійним та єдиним місцем проживання ОСОБА_1 , оскільки остання там зареєстрована, що підтверджується відміткою у паспорті.

Крім того, зазначає, що з постанови про опис та арешт майна боржника вбачається, що приватний виконавець ие здійснив детальний опис майна, як передбачено ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки не був присутній у будинку, тобто виконевець склав постанову про проведення опису майна (коштів) боржника без урахування внутрішнього стану будинку.

Також, вважає, що мали місце порушення під час проведення оцінки житлового будинку. При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження та зі звітом про вартість описаного майна, можливо дійти висновку, що житловий будинок було оглянуто експертом тільки з наружної сторони та не були враховані особливості будинку з внутрішньої сторони.

Згідно Статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

Згідно з п. 50. Національного стандарту №1, проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється: ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка. Оцінювач ПП «Ажіо» не був особисто ознайомлений з об`єктом оцінки. Тому, вважає що висновок про оцінку майна було зроблено з порушенням діючого законодавства та не відображає реальну вартість майна.

Крім того, вказує, що згідно ст. 56 3акону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Але, приватним виконавцем було порушено п. 28. Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, у редакції наказу Міністерстваюстиції України 29.09.2016 №2832/5), так у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану. В описаному будинку мешкає, також син - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто дії приватного виконавця порушують права неповнолітнього .

Згідно ст. 177 ч.4 Сімейного кодексу України, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Вважає, що продаж майна (будинку) є незаконним, так як дозвіл на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, службою з питань захисту прав дітей не надано, та направлення заявки щодо продажу будинку до ДП «Сетам» порушує п. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

15.06.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 16.06.2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степана Вікторовича, заінтересована особа - Акціонерне товариство "Універсал Банк", прийнято до розгляду та призначене проведення судового засідання по справі.

В судовому засіданні представники боржниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та адвокат Волкомор Тарас Ігорович, вимоги скарги підтримали наполягали на її задоволенні.

В судовому засіданні приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович проти скарги заперчував, надав відзив, в якому зазначив, що вимоги щодо визнання неправомірними дій приватного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про опис га арешт майна боржника, скасування заявки щодо передачі на реалізацію нерухомого май на та скасування акту про реалізацію предмету іпотеки спрямовані не на поновлення порушених прав скаржника, а на перешкоджання виконанню судових рішень у виконавчому провадженні, у ході якого проводилися електронні торги; процедура реалізації арештованого майна зі спірних торгів відповідає Порядку №2831/5, а приватним виконавцем за результатами цих торгів правомірно видано акти про реалізацію предмета іпотеки.

Зазначив, що згідно відміток на виконавчому документі, виконавчий документ вже неодноразово пред`являвся до примусового виконання до органів ДВС, останнє повернення виконавчого документа без виконання було 07.09.2017 після чого виконавчий документ було пред`явлено йому до виконання та 07.07.2020 року було відкрито виконавче провадження. Вважає, що повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, вказав, що в даному випадку не можуть бути застосовані норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ст.1 п.1 Закону передбачає одну з умов при якій на нерухоме майно не може бути примусово стягнуте, якщо таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, оскільки при проведенні виконавчих дій виконавцем встановлено, що боржник за вказаною адресою не мешкає декілька років, будинок має занедбаний та нежилий вигляд, а місце проживання скаржниці на час проведення реалізації іпотечного майна, як зазначено в довіреності визначено ОСОБА_4 » що є відмінним від адреси предмета іпотеки та свідчить про те, що житловий будинок, який є предметом іпотеки не є єдиним місцем проживання скаржниці, а тому підстав для застосування норм цього Закону не вбачається.

Вказав, що відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника зазначаються: якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо та якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

В постанові про опис та арешт майна від 02.12.2020 зазначені всі необхідні дані відповідно до положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо реалізації нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, зазначив, що відповідно до інформації наданої, Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 18.09.2020 за № 19.03.03-11/4988 щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 10.09.2020 за відомостями Реєстр у територіальної громади м. Миколаєва за вказаною адресою зареєстроване місце проживання: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження будинку, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

Заанчив про пропуск строку на звернення з даною скаргою до суду.

Суд заслухавши пояснення представників боржниці та приватного виконавця, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту скарги вбачається, що оскаржуються дії приватного виконавця, які були вчинені ним в період з 07.07.2020 року - дати відкриття виконавчого провадження №62489625 та до 19.04.2021 року - складання акту про реалізацію предмета іпотеки.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. а ч. 1, 2 ст. 449 ЦПК України - скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 1 статті 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

При цьому, частиною 1 статті 123 ЦПК України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Скарга була подана до суду 11.06.2021 року, при цьому, суд вважає, що про порушення своїх прав скаржниця дізналася після ознайомлення її представників з матеріалами виконавчого провадження, яке відбулося 02.06.2021 року, за такого, скарга подана в межах десятиденного строку, встановленого статтею 449 ЦПК України та підстави для залишення її без розгляду відсутні.

Заочним Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 грудня 2012 року по справі №1423/14495/2012 було частково задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 677344,39 грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташовано вказаний житловий будинок шляхом продажу вказаних предметів іпотеки із встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна що має бути визначена на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судовий збір в розмірі 3219,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 28 серпня 2014 року Заочне Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2012 року змінено в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та розподілу судових витрат, викладено в цій частині резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Стягнути солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» достроково заборгованість за кредитним договором № 167-2008-2681 від 23 вересня 2008 року, укладеним із ОСОБА_5 , яка утворилася станом на 30 травня 2012 року в розмірі 677 344,39 грн., що еквівалентно 84 747, 50 дол. США, із яких:

- 582,33 грн. - прострочена заборгованість, що еквівалентно 72, 86 дол. США;

- 632 318,41 грн. - сума дострокового стягнення кредиту, що еквівалентно 79 113,97 дол. США;

- 44 426,23 грн. - заборгованість по відсоткам, що еквівалентно 5 558,49 дол. США;

- 17,42 грн. - підвищені відсотки, що еквівалентно 2,18 дол. США.

В рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №167-2008-2681 від 23 вересня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», звернути стягнення на предмети іпотеки, передані ОСОБА_1 в іпотеку акціонерному товариству «Універсал Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Універсал Банк», на підставі договору іпотеки від 23 вересня 2008 року:

- житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 85,2 кв. м та житловою 57,3 кв. м, належний ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 6 грудня 2005 року за реєстровим № 1402;

- земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1000 кв.м, кадастровий номер :12:039:0012, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 931188, виданого управлінням земельних ресурсів у м. Миколаєві 15 липня 2008 року.

Визначити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів під час проведення примусових дій державною виконавчою службою за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

За рахунок коштів отриманих від продажу вказаних предметів іпотеки погасити заборгованість за кредитним договором № 167-2008-2681 від 23 вересня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5 , яка утворилася станом на 30 травня 2012 року в розмірі 677 344,39 грн., що еквівалентно 84 747, 50 дол. США, із яких:

- 582,33 грн. - прострочена заборгованість, що еквівалентно 72, 86 дол. США;

- 632 318,41 грн. - сума дострокового стягнення кредиту, що еквівалентно 79 113,97 дол. США;

- 44 426,23 грн. - заборгованість по відсоткам, що еквівалентно 5 558,49 дол. США;

- 17,42 грн. - підвищені відсотки, що еквівалентно 2,18 дол. США.

Стягнути із ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 3 219 грн. судового збору в рівних частках - з кожного по 1 609,50 грн.

На виконання вказаного судового рішення, Центральним районним судом міста Миколаєва 29.12.2015 року було видано виконавчий лист №1423/14495/2012.

Вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання та постановою від 07.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем було відкрито виконавче провадження №6248625.

02.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

16.12.2020 року приватним виконавцем винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - Приватне підприємство Ажіо, та було укладено відповідний договір №2323/20 на проведення оцінки майна.

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності, складеного 05 січня 2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки без ПДВ становить 370300,00 грн, де вартість земельної ділянки без ПДВ складає 116600,00 грн., а вартість житлового будинку та надвірних споруд без ПДВ складає 253700,00 грн.

19.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем було складено акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно з яким переможцем електронних торгів визнано ОСОБА_6 , за ціною продажу 361500,00 грн.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року N 18- рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. При виконанні своїх службових повноважень виконавець повинен чітко дотримуватись вимог та положень Закону України «Про виконавче провадження», Конституції України та інших нормативних актів.

Конституція України, а саме, ст.19 зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. При виконанні своїх службових повноважень державний виконавець повинен чітко дотримуватись вимог та положень Закону. Конституції України та інших нормативних актів.

Частинами 1 та 2 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

При цьому, як вбачається зі змісту частини 4 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Позиція представників боржниці, що строки пред`явлення виконавчого листа перериваються лише у випадку відкриття виконавчого провадження, судом до уваги не приймається, оскільки суперечить приписам статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", яка пов`язує наслідок - переривання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання , саме з діями стягувача - пред`явлення ним виконавчого листа до виконання, та не ставить настання такого наслідку в залежність від тих чи інших дій осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень.

Враховуючи наведені вище норми, а також дослідженні в судовому засіданні докази, судом встановлено, що виконавчий лист Центрального районного суду міста Миколаєва від 29.12.2015 року №1423/14495/2012, пред`являвся до виконання в межах трирічного строку, про що свідчать відповідні відмітки державного виконавця Левицької В.Ю. Останнє повернення виконавчого документа без виконання було 07.09.2017, за такого, враховуючи переривання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, щодо відкриття виконавчого провадження на підставі пред`явленого йому до виконання 07.07.2020 року виконавчого листа Центрального районного суду міста Миколаєва від 29.12.2015 року №1423/14495/2012, є законними, а скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" зі змінами від 16.09.2020 року, протягом його дії існують певні обмеження у звернені стягнення на майно:

1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Відповідно до пункту 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнаються такими, що втратили чинність, зокрема: Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386) втрачає чинність через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу (згідно зі змінами, внесеними згідно із Законом № 895-IX від 16.09.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК).

У своїй Постанові від 10.04.2019 р. у справі №726/1538/16 ц Верховний Суд зазначив: «Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Отже, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, встановлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави)… Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає можливості органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності».

Приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем не надано належних та допустимих доказів, а судом не встановлено з матеріалів справи, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 85,2 кв. м та житловою 57,3 кв. м., належний ОСОБА_1 на праві власності, не використовується нею як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя.

При цьому, судом враховано, що загальна площа житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складає 85,2 кв. м., тобто в не виходить за межі 250 кв. метрів для житлового будинку, встановлених в пункті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності боржниці поширюється дія Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а отже в силу вимог ст. ст. 1, 3 вказаного Закону, на нього не може бути звернуто стягнення в примусовому порядку, до закінчення строку дії мораторію.

За такого, дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, щодо проведення опису заставного майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; передачу описаного майна на реалізацію до ДП "СЕТАМ"; надання акту про реалізацію предмету іпотеки від 19.04.2021 року переможцю торгів, в період дії мораторію є незаконними та підлягають скасуванню.

Посилання приватного виконавця на те, що у разі задоволення вимог заявниці буде порушено принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, передбачений ст. 129-1 Конституції України, у даному випадку є помилковими, оскільки в силу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням вимог цього Закону, а й відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Окрім того, суд констатує той факт, що мораторій має тимчасовий характер, а тому стягувач не позбавляється можливості погашення боргу за рахунок реалізації іпотечного майна, після закінчення строку його дії.

Відповідно до частини 1 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи наведене вище, на підставі статтей 258-261, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, яка подана адвокатом Волкомором Т.І., в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича у виконавчому провадженні ВП №62489625, щодо: проведення опису заставного майна, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; передачу описаного майна на реалізацію до ДП "СЕТАМ"; надання акту про реалізацію предмету іпотеки від 19.04.2021 року переможцю торгів.

Скасувати у виконавчому провадженні ВП №62489625: постанову про опис та арешт майна боржника від 02.12.2020 року; заявку від 26.01.2021 року щодо передачу на реалізацію нерухомого майна; акт про реалізацію предмету іпотеки від 19.04.2021 року.

В іншій частині скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.В. Саламатін