У Х В А Л А

15 березня 2021 року

м. Київ

справа № 633/378/20

провадження № 61-3153ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк», банк) звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2019 року № SAMABWFC0 у розмірі 21 760,89 грн.

Позов обґрунтований тим, що 29 травня 2019 року ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC0 та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві.

Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав, надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Разом з тим, відповідач не надавала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. Станом на 13 липня 2020 року виникла заборгованість - 21 760,89 грн, яка складається з: 16 045,20 грн - заборгованість за кредитом; 5 715,69 грн - заборгованість за відсотками.

Заочним рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2019 року № SAMABWFC0 у розмірі 16 045,20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Відмовивши в позові в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, що АТ «А-Банк» не надав належних та допустимих доказів погодження з позичальником умов щодо розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а тому відмовив в частині цих вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.

У лютому 2021 року АТ «А-Банк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення коштів у розмірі 21 760,89 грн. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн*100=227 000,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року та постанова Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко