Справа № 128/550/20
РІШЕННЯ

Іменем України

16.07.2021 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про визнання спадкового майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його рідний дядько по лінії батька ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва № 386 від 29.05.2003, виданого на підставі рішення виконкому Сокиринецької сільської ради № 34 від 29.05.2003, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 11.07.2003 в реєстрову книгу № 4 реєстровий номер № 350.

Позивач вказує, що за життя його дядько вчинив заповіт, яким все своє майно заповідав йому. У визначений законом шестимісячний строк він звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті дядька, однак постановою державного нотаріуса Вінницького районного нотаріальної контори Березовської Л.М. від 06.08.2019 № 1655/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки крім нього заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого ОСОБА_2 , відповідачка за даним позовом, яка претендує на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, та брат померлого ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , оскільки спадкова маса - житловий будинок є дошлюбним майном спадкодавця, не є спільним майном подружжя, відповідачка ОСОБА_2 не набула право на частку як співвласниця в майні подружжя, також вона не має права на обов`язкову частку в спадщині, оскільки на день смерті спадкодавця не була непрацездатною.

Позивач зазначає, що спадковий будинок був побудований за період 1979 - 1990 батьками спадкодавця (дідами позивача) та відносився до колгоспної групи дворів. Станом на 15.04.1991 членами колгоспного двору були спадкодавець ОСОБА_5 та його мати (бабуся позивача) ОСОБА_6 . Після смерті останнього члена колгоспного двору - матері спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину прийняв їхній син ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до діючої на той час ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року.

29.05.2003 спадкодавець ОСОБА_5 зареєстрував належне йому право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 .

10.03.1994 спадкодавець ОСОБА_5 уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 . Та 12.03.2018 спадкодавець ОСОБА_5 звернувся до Вінницького районного суду з позовом про розірвання шлюбу, зазначивши, що сторони не проживають в шлюбі близько півтора року, ухвалою суду від 16.03.2018 було відкрито провадження у справі № 128/611/18, але ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, у зв`язку з чим ухвалою суду від 06.04.2018 провадження у справі було закрито.

За наведених підстав позивач вважає, що спадковий будинок є особистим дошлюбним майном, приватною власністю спадкодавця ОСОБА_5 .

За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати, що житловий будинок АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за позивачем право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 58).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2020 було витребувано докази по справі, а саме витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи №142/2018 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та витребувано з Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентарної справи на будинок АДРЕСА_1 , витребувано з архіву Вінницького районного суду Вінницької області для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи Вінницького районного суду Вінницької області № 128/611/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с. 96).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 24.06.2020 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.117).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 21.07.2020 за клопотанням представника позивача зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 130).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.02.2021 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання, витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори інформацію, чи відкривалася спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Вінниця, чи наявні відомості про складення ним заповіту, та у разі відкриття спадкової справи зобов`язано надати її копії на адресу суду, витребувано з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради інформацію про те, які особи були зареєстровані з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 04.07.2020 (а.с. 135).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.04.2021 залучено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , до участі в справі в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжено судовий розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про визнання спадкового майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом (а.с. 172).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 11.05.2021 витребувано з Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» інвентаризаційну справу на будинок АДРЕСА_1 , повернуто до Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації інвентаризаційну справу № 384 на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з опискою в адресі спадкового майна (а.с. 184).

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Представник позивача, адвокат Гуменюк Н.В. подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

ВідповідачОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином та неодноразово. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Відповідач (правонаступник відповідача ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 попередньо подала суду заяву, згідно якої просила судові засідання проводити у її відсутність, не заперечує проти задоволення позову.

Положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Хижинецької сільської радиВінницького району Вінницької області (а.с. 4).

За життя ОСОБА_5 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, а саме: все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде йому належати на день смерті, заповів ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с. 5).

Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, житловий будинок, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 23.05.2003 на замовлення ОСОБА_5 , житловий будинок по АДРЕСА_1 , та господарські будівлі були побудовані протягом 1979 - 1990 років (а.с. 6 - 9).

Згідно копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 16.08.2019 на замовлення ОСОБА_1 , засвідчено наявність відповідної забудови та роки будівництва: 1960 - 1990 (а.с. 10 - 12).

Відповідно до копії звіту про оцінку майна від 23.06.2019, ринкова (оціночна) вартість об`єкту оцінки житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становила на дату оцінки 517 078 грн (а.с. 13).

Позивач ОСОБА_1 звертався до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно, що належало спадкодавцю ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно спадкодавця з тих підстав, що дружина померлого ОСОБА_6 претендує на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя згідно ст. 60 СК України, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.08.2019 № 1655/02-31 (а.с. 14).

Згідно копій виписок з погосподарських книг, вказаний в них житловий будинок належав до суспільної групи колгоспних дворів та в 1991 році членами колгоспного двору були ОСОБА_6 (голова двору) та її син ОСОБА_5 (а.с. 15 - 29).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , виданого 14.05.1963, його батьками значаться: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_7 (а.с. 30).

Згідно з посвідкою про народження ОСОБА_8 , виданою 25.11.1935, його батьками значаться: батько - ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_6 (а.с. 31).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 , виданого 17.11.1948, його батьками були: батько - ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_6 (а.с. 32).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_9 в м. Вінниця, підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 18.03.1988 Сокиринецькою сільською радою Вінницького району (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , виданого Сокиринецькою сільською радою Вінницького району (а.с. 34).

Житловий будинок в с. Сокиринці Вінницького району побудовано на підставі будівельного паспорту земельної ділянки № НОМЕР_5 , відповідно до якого забудовником значиться ОСОБА_9 (а.с. 35 - 41).

Відповідно до копії Свідоцтва № НОМЕР_1 від 01.07.2003 про право власності на жилий будинок з прибудовою, господарські будівлі та споруди в АДРЕСА_5 за № 21 , вказаний житловий будинок належав ОСОБА_5 на праві приватної власності, свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Сокиринецької сільської ради від 29.05.2003 (а.с. 42).

Згідно з копією ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 16.03.2018 про відкриття провадження у справі № 128/611/18, ОСОБА_5 звернувся з позовом про розірвання шлюбу до ОСОБА_2 (а.с. 43).

З копії матеріалів спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вбачається, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись: дружина померлого ОСОБА_6 , яка претендує на видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, племінник померлого ОСОБА_5 , який претендує на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та брат померлого ОСОБА_8 (а.с. 107 - 113).

З матеріалів витребуваної для огляду за клопотанням сторони позивача цивільної справи Вінницького районного суду Вінницької області № 128/611/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в тому числі наявного у справі свідоцтва про укладення шлюбу, вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 10.03.1994 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 та 12.03.2018 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.04.2018 провадження у справі закрито у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_5 .

З матеріалів інвентаризаційної справи № 252 на житловий будинок в АДРЕСА_1 , розпочатої КП «ВООБТІ» 12.06.2003, вбачається, що 29.05.2003 виконавчим комітетом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області прийнято рішення про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння. Вказане рішення обґрунтоване Законом України від 16.12.1993, зазначено, що в зв`язку з тим, що в разі смерті члена колгоспного двору після ІНФОРМАЦІЯ_6 спадщина відкривається після смерті кожного з його членів на відповідну частину майна, вирішено видати свідоцтво про право на домоволодіння, що знаходиться за вказаною адерсою та належить ОСОБА_5 . На підставі даного рішення 01.07.2003 виконавчим комітетом Сокиринецької сільської ради видано ОСОБА_5 свідоцтво № 386 про право власності на вказаний житловий будинок та КП «ВООБТІ» було здійснено первинну реєстрацію вказаного житлового будинку 11.07.2003 за ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер відповідач по справі ОСОБА_3 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с. 128).

Відповідно до листа Вінницької районної державної нотаріальної контори від 26.02.2021, відповідно до Спадкового реєстру спадкоємці померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 до нотаріальної контори та приватних нотаріусів не зверталися, спадкова справа не заводилась (а.с. 148).

Згідно наданих інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 26.02.2021, інформація про заповіти/спадкові договори та спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 в Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 149, 150).

Відповідно до листа Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 03.03.2021 та наданих довідок про реєстрацію місця проживання особи, станом на 04.07.2020 за однією адресою з ОСОБА_8 були зареєстровані також ОСОБА_11 та ОСОБА_4 (а.с. 151 - 154).

ОСОБА_4 є правонаступником відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4 , відповідно до якого її батьком значиться ОСОБА_3 (а.с. 165) та копією свідоцтва про укладення шлюбу, відповідно до якого після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 166). Тобто як дочка відповідача ОСОБА_1 , що проживала та була зареєстрована разом з ним на час відкриття спадщини, ОСОБА_4 вважається такою, що спадщину після його смерті прийняла.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст. 1218 ЦК України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Згідно ст.ст. 120, 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), чинних на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності та розмір частки члена колгоспного двору визначався виходячи з рівності часток всіх членів двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24.06.1983 № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

Так, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 10.03.1994 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , та перебуваючи в шлюбі з останньою, 29.05.2003 зареєстрував право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 шляхом отримання свідоцтва про право власності на підставі рішення виконавчого комітету Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 29.05.2003 про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» (в редакції 03.02.1992, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції 01.01.2003, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно зі ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції 01.01.2003, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01.04.2020 в справі № 462/518/18 вказав, що факт реєстрації спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.

Тобто встановленню підлягають не лише сам факт зареєстрованого права власності на нерухоме майно в період шлюбу, але й підстави та обставини набуття такого майна у власність.

Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13, право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

В постанові ВС, постановленої у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 557/1209/16-ц від 10.10.2018, також зроблено правовий висновок про те, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1).

Судом встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі були збудовані у 1960 - 1990 роках.

Та на момент здійснення державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок діяло Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5, яке передбачало необхідність реєстрації належного права власності за умови надання передбаченого ним правовстановлюючого документа, в тому числі отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування.

Тобто враховуючи звершення будівництва спірного житлового будинку та набуття прав на нього спадкодавцем ОСОБА_5 до вступу в шлюб з відповідачем ОСОБА_6 , в порядку, що встановлює набуття права на майно колишніми членами колгоспного двору, що доведено матеріалами справи та фактично засвідчено рішенням про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння від 29.05.2003, спірний житловий будинок є таким, що набутий подружжям до шлюбу, а тому здійснення державної реєстрації набуття права власності на нього в шлюбі не змінює фактичного набуття права власності на нього спадкодавцем до укладення шлюбу.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.06.2021, справа № 570/997/19.

Так, заявляючи позовні вимоги про визнання спадкового житлового будинку особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачем не враховано, що в такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України, цивільна правоздатність ОСОБА_5 припинилася, що свідчить про неможливість визнання майна його особистою приватною власністю, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає в зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

В той же час Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Суд зауважує, що обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що спірний житловий будинок було набуто спадкодавцем у власність до укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_6 , суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання за його спадкоємцем за заповітом права власності на дане майно є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що відповідно до положення, що міститься у постанові Великої Палати ВС від 8 червня 2021 у справі № 662/397/15-ц, суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

В зв`язку з відсутністю клопотання про розподіл судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1223, 1268 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про власність», ст.ст. 22, 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України,ст.ст. 120, 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 13, 19, 211, 247, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , про визнання спадкового майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку «А»; веранди «а»; погреба «п/а»; ганку, літньої кухні, гаражу, сараю - літ. «Б»; погреба «п/Б»; погреба «п1/Б»; сараю «В»; огорожі № 1; воріт № 2, хвіртки № 3; криниці № 4, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сокиринці Вінницького району Вінницької області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач (правонаступник відповідача ОСОБА_3 ): ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Повний текст рішення складено 16.07.2021.

Суддя: