Справа № 180/821/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Янжули О.С.,

при секретарі Котовій Н.С.

за участю: представника позивачів -адвоката Шаповалова О.Г.

представника відповідача - Касьян Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Шаповалов О.Г. звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 - його донькою.

ОСОБА_3 з 1954 року знаходився у трудових відносинах з Марганецьким гірничо-збагачувальним комбінатом.

05 лютого 1987 року під час роботи з ОСОБА_3 , стався нещасний випадок, що підтверджується Актом № 2/14 від 06.02.1987 року форми Н-1 , копія якого додається. У зв`язку з отриманою травмою ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

В результаті нещасного випадку, позивач ОСОБА_1 , втратила чоловіка, її звичайний розклад життя зруйнований. У зв`язку зі смертю чоловіка остання втратила рідну людину, свою опору та підтримку. Негативні зміни у її сім`ї є незворотними, оскільки чоловіка вже не повернути до життя, а усвідомлення цього завдає їй душевного болю та моральних страждань. Вказане тягне за собою порушення нормальних життєвих зав`язків та призводить до докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 , яка втратила свого батька. У зв`язку зі смертю батька вона зазнала сильного нервового потрясіння. Вона втратила рідну їй людину, яку дуже любила, свою опору та підтримку. Незважаючи на сплив часу, вона постійно перебуває у напруженому психологічному стані, адже думки про його смерть, не залишають її до теперішнього часу. ОСОБА_2 постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, поганому сні. Все це постійно та негативно позначається на її душевному та фізичному стані. Негативні зміни у їхній сім`ї є незворотними, оскільки батька вже не повернути до життя. У зв`язку з цим вона позбавлена батьківської теплоти, уваги та піклування на все життя, усвідомлення чого завдає їй душевного болю та моральних страждань. На момент смерті чоловіка, дружині було лише 47 років, а доньці - 14 років. Звістка про смерть чоловіка привела ОСОБА_1 у великий розпач, вона не знала, як їй жити далі, виховувати без батька дитину, залишитися без чоловічої підтримки та без його фінансової підтримки, оскільки чоловік був годувальником сім`ї. Позивачі вважають, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці ОСОБА_3 загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, отримавши ушкодження здоров`я несумісні з життям. Розмір моральної шкоди вони оцінюють в сумі по 300 000 грн. кожній, яку просять стягнути з відповідача.

05 травня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні їх позовних вимог в повному обсязі за наступних підстав. Вважають позовні вимоги позивачів необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України. Так нещасний випадок з ОСОБА_3 стався 05 лютого 1987 року. Станом на 1987 рік питання відшкодування шкоди працівникам було врегульоване Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, затвердженими постановою Ради міністрів СРСР від 03.07.1984 р. № 690. Зазначений нормативно-правовий акт не передбачає обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди. Вперше право на відшкодування моральної шкоди працівникам було передбачено статтею 12 ЗУ " Про охорону праці", який введено в дію 24 листопада 1992 року. В подальшому таке право було передбачено в Правилах відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 р. № 472. Крім того, позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог, посилаються на ст. 237-1КЗпП, яка набрала чинності з 13 січня 2000 року. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 3103.1995 року " Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди", оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, введеними вдію у різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановити якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно п. 15 цієї ж постанови зазначено шо судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до вступу в дію законодавчого акту про відшкодування моральної шкоди, обов`язок по його відшкодуванню поширюється у тому числі й у тих випадках, коли позивач після вступу в дію цього акту, продовжує перетерплювати моральні або фізичні страждання від раніше зроблених неправомірних дій. Отже оскільки на час настання нещасного випадку з ОСОБА_3 - 05.02.1987 року, у зв`язку зі смертю якого позивачі просять стягнути на їх користь моральну шкоду, діюче законодавство не передбачало право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із нещасним випадком на виробництві, то і позовні вимоги позивачів, є неправомірними.

03.06.2021 року представник позивачів - адвокат Шаповалов О.Г. надав відповідь на відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, якою позовні вимоги позивачів підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі, оскільки завдана позивачам моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі ст. 153, 173, 273-1 КЗпП України.

Представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Шаповалов О.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити, акцентував увагу суду на судовій практиці по аналогічній категорії справ.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягаютьчастковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 , виданого 01 се6рпня 1970 року міським відділом ЗАГС м. Марганець Дніпропетровської області, актовий запис № 265, а позивач ОСОБА_2 є його донькою, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого 26 травня 1972 року міським відділом ЗАГС м. Марганець Дніпропетровської області, актовий запис № 265.

Чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Марганецьким гірничо-збагачувальним комбінатом, правонаступником якого на даний час являється АТ "Марганецький ГЗК"

Під час роботи на даному підприємстві, а саме: 05 лютого 1987 року з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, обумовлений умовами в яких він працював, що підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві №2/14.

За даним нещасним випадком складено акт про нещасний випадок на виробництві №2/14 від 06 лютого 1987 року.

В наслідок отриманої виробничої травми ОСОБА_3 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_4 , виданого 06 лютого 1987 року Марганецьким ЗАГСОМ, актовий запис № 72.

Виходячи з акту № 2/14 про нещасний випадок на виробництві від 06 лютого 1987 року, який стався 05 лютого 1987 року, суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки, чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько позивачки ОСОБА_2 отримав виробничу травму несумісну з життям. Оскільки згідно акту причиною нещасного випадку є невідповідність паспорта управління покрівлею кріплення очисної заходки гірничо-геологічним умовам, порушення правил кріплення заходки, виконання робіт під оголеною кровлею очисної заходки, низька виробнича дисципліна серед робочих.

З наведеного вбачається, що між чоловіком позивачки ОСОБА_1 та батьком позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та АТ "Марганецький ГЗК" малися трудові правовідносини, оскільки виробнича травма була отримана останнім саме під час виконання ним трудових обов`язків, і у зв`язку з цим наявні підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок виробничої травми, спричиненої негативними виробничими факторами під час виконання ним трудових обов`язків, і моральну шкоду позивачам заподіяно смертю близької людини, пов`язаною із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачам моральної шкоди за рахунок відповідача.

На час виникнення даних правовідносин діяв Закон України «Про охорону праці», ст. 12 цього Закону було передбачено відшкодовувати моральну шкоду власником підприємства в разі заподіяння шкідливими та небезпечними умовами праці.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування шкоди визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно ст. 456 ЦК України в редакції 1963 року У разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків, організація або громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому у повному розмірі втрачений заробіток, а також виплатити потерпілому (членам сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого) одноразову допомогу в

установленому законом порядку. При цьому пенсії та інші доходи,

одержувані працівником, не враховуються.

В разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають

непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або

мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а

також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Конституційний Суд України своїм Рішення від 8.10.2008р. №20рп-08, підтвердив обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди підприємством заподіявши таку шкоду.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, отримавши ушкодження здоров`я, несумісні з життям. В результаті нещасного випадку, позивачі втратили рідну для них людину - чоловіка та батька, їх звичайний розклад життя зруйнований. Негативні зміни у їх сім`ї є незворотними, оскільки повернути чоловіка та батька до життя є неможливим, а усвідомлення цього завдає останнім душевного болю та моральних страждань. Вказане тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та призводить до докладання додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 позивачі зазнали сильного нервового потрясіння та порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу. Незважаючи на сплив часу, останні постійно перебувають у напруженому психологічному стані та відчувають психологічний дискомфорт. Все це постійно і негативно позначається на їх душевному і фізичному стані та завдає їм болю і моральних страждань.

Встановивши, що чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 загинув під час виконання своїх трудових обов`язків, отримавши, ушкодження здоров`я, несумісні з життям, що завдає останнім душевних страждань, виникли з вини АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено порушення трудового процесу, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок виробничої травми, що спричинила смерть працівника.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2018 року по справі №210/5259/16-ц.

Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачам, кожній окремо, моральної шкоди, суд враховує глибину їхніх моральних та душевних страждань, перенесених у зв`язку зі смертю чоловіка та батька, вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачів, кожної окремо, в рахунок відшкодування моральної шкоди суму по 200 000 грн. кожній, з утриманням податку та обов`язкових платежів.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 908,00 грн. за кожну позовну вимогу, тобто 1816 грн..

Керуючись ст.ст. 440-1, 456 ЦК України (в редакції 1963 року), ЗУ «Про охорону праці», рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, ст.237-1 КЗпП України, ст.ст.2,3,4,6,9,10,12,13,19,76-81,141,258,259,263-265,268,273,352,354-355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( ІПН - НОМЕР_5 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, з утриманням податку та обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( ІПН - НОМЕР_6 ), проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, з утриманням податку та обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код юридичної особи 00190911 згідно ЄДРПОУ, місцезнаходження: 53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, 62) судовий збір на користь держави в розмірі 1816 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття

апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Марганецький міський суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2021 року.

Суддя: О. С. Янжула