Справа № 727/788/20
Провадження № 2/727/179/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Заверусі Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними посилаючись на те, що рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24.07.2018 року по справі №723/1833/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти за договором позики від 15.12.2014 року в розмірі 250000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23.05.2018 року становить 6517500 грн.

Також, рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25.04.2019 року по справі №723/419/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 12.11.2007 року в сумі 28000000 євро та судовий збір в сумі 9605 грн.

Вважав, що договори позики від 15.12.2014 року та від 12.11.2007 року є фіктивними, оскільки укладені без дійсних намірів виконання зобов`язання (без реальної передачі коштів у позику).

Єдиною метою укладення договорів є здійснення майнових дій від імені боржника для введення в оману його як кредитора шляхом виведення активів боржника ОСОБА_2 з метою їх збереження за ОСОБА_3 під час примусового виконання зведеного виконавчого провадження (штучне збільшення боргу) та ухилення від звернення стягнення за грошовими зобов`язаннями боржника ОСОБА_2 перед ним як кредитором по справі №727/4714/17.

На примусовому виконанні Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області перебуває виконавче провадження №54885937 з примусового виконання виконавчого листа №727/4714/17, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці, про стягнення з ОСОБА_2 на його користь коштів за договором позики в сумі 339822,67 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 8730044,39 грн., судового збору в сумі 8960 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 20250 грн.

В ході розгляду цивільної справи про стягнення коштів за договором позики, ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 25.07.2017 року змінено ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.06.2017 року про забезпечення позову та забезпечено його позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог на суму 330876,97 доларів США, в тому числі на наступне майно: нежитлову будівлю, площею 998,40 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,2640 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер :02:001:0064; земельну ділянку площею 0,1059 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер :02:001:0065; земельну ділянку площею 0,1057 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер :02:001:0063; земельну ділянку площею 0,4577 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер :02:001:0039; автомобіль «УАЗ 452 Д», вантажний, об`єм двигуна 4250, 1984 року випуску; автомобіль «Мерседес-Бенц 312 D», вантажний, об`єм двигуна 2874, 1996 року випуску.

Виконавчий лист по справі №723/1833/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти за договором позиви від 15.12.2014 року в розмірі 250000 доларів США пред`явлений до виконання до Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області та постановою державного виконавця від 24.10.2018 року виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження №57519215.

Майно боржника ОСОБА_2 передано на реалізацію. Після продажу автомобіля кошти між стягувачами ОСОБА_3 та ним розподілені пропорційно до суми стягнення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.04.2019 року по справі №727/1818/19, яка постановою Чернівецького апеляційного суду від 10.06.2019 року залишена без змін, визнано неправомірним розрахунок про розподіл грошових коштів від 04.02.2019 року, виконаний заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Громовою Л.В. щодо проведення розрахунку стягнення з боржника ОСОБА_2 сум для задоволення вимог стягувачів.

Після проведення третіх електронних торгів, за його заявою та враховуючи його пріоритет, постановою державного виконавця від 15.05.2019 року йому передано нереалізоване майно, а саме: земельну ділянка, кадастровий номер: :02:001:0039, площею 0,4755 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в с. Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області за ціною третіх електронних торгів 300720 грн.

03.06.2019 року державним виконавцем затверджено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу на його користь.

Крім того, після проведення третіх електронних торгів, за його заявою та враховуючи його пріоритет, постановою державного виконавця від 16.12.2019 року йому передано нереалізоване майно, а саме: нежитлову будівлі торгівельно-розважального комплексу літ.А, загальною площею 998,40 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0064, площею 0,2640 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівлі, яка знаходиться в с. Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області за ціню третіх електронних торгів 4381160 грн.

16.12.2019 року державним виконавцем затверджено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу на його користь.

Виконавчий лист по справі №723/419/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 12.11.2007 року в сумі 28000000 євро та судового збору в сумі 9605 грн. пред`явлено на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ВП №59658211.

14.08.2019 року заступником начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Малим О.В. винесено постанову про передачу матеріалів зведеного виконавчого провадження №57519215 щодо виконання рішень про стягнення з ОСОБА_2 коштів, що перебуває на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області для подальшого виконання.

Спірні договори позики укладено між особами першого ступеня споріднення батьком та сином, кошти, які зазначені в договорах відповідають розміру річного бюджету області, тому відповідачі ввели суд в оману, щоб зберегти арештоване майно в сім`ї та передати ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу в порядку зведеного виконавчого провадження, в зв`язку з чим він звернувся до правоохоронних органів.

17.07.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці проведено санкціоновані обшуки з метою відшукання оригіналу договору позики від 12.11.2007 року, однак документів виявлено не було. На вимогу слідчого Столярчук В.І. оригінал договору не надав.

На запит слідчого, Управління виявлення та розшуку активів Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів (АРМА) надало інформацію про відсутність у ОСОБА_3 активів на суму 28000000 євро. Він є власником лише легкового автомобіля марки «Мерседес-Бенц», 2005 року випуску.

Спірні договори позики є фіктивними, оскільки у відповідача ОСОБА_3 відсутні договори позики, вказані договори укладені умисно, адже кошти не були передані реально. В подальшому ОСОБА_2 в суді визнав позовні вимоги про стягнення з нього коштів, тобто обоє відповідачів бажали штучно збільшити борг, щоб стягнути майно виключно на користь ОСОБА_3 та уникнути виконання рішення, яке ухвалено на його користь.

А тому просив визнати договір позики від 15.12.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 кошти в сумі 250000 доларів США, та договір позики від 12.11.2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_3 кошти в сумі 28000000 євро, недійсними відповідно до ст.234 ЦК України з підстав його фіктивності, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати в рівних частках.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, у відповіді на відзив, в додаткових письмових поясненнях та в письмових судових дебатах. Просив задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, у відповіді на відзив, в додаткових письмових поясненнях та в письмових судових дебатах. Просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у запереченнях на відповідь на відзив. Пояснив, що оригінали договорів позики від 12.11.2007 року та від 15.12.2014 року пропали, оскільки було два затоплення. Його син ОСОБА_3 працює за кордоном. В 2019 році він сину 27500000 євро не повертав. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на його користь понесені витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у запереченнях на відповідь на відзив. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, надали суду клопотання, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу в їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідача, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області перебувало виконавче провадження №54885937 з примусового виконання виконавчого листа №727/4714/17, виданого Шевченківським районним судом м. Чернівці, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за договором позики від 04.09.2014 року в сумі 339822,67 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 8730044,39 грн., судового збору в сумі 8960 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 20250 грн., що підтверджується копією Інформації про виконавче провадження (т.1 а.с.26-38).

В ході розгляду цивільної справи №727/4714/17 про стягнення коштів за договором позики, ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 25.07.2017 року (т.1 а.с.18-22) змінено ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.06.2017 року про забезпечення позову (т.1 а.с.14-17), забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог на суму 330876,97 доларів США, в тому числі на наступне майно: нежитлову будівлю, площею 998,40 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,2640 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер :02:001:0064; земельну ділянку площею 0,1059 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер :02:001:0065; земельну ділянку площею 0,1057 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер :02:001:0063; земельну ділянку площею 0,4577 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Тисовець Сторожинецького району Чернівецької області, кадастровий номер :02:001:0039; автомобіль «УАЗ 452 Д», вантажний, об`єм двигуна 4250, 1984 року випуску; автомобіль «Мерседес-Бенц 312 D», вантажний, об`єм двигуна 2874, 1996 року випуску.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком відповідача ОСОБА_3

12.11.2007 року між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики (а.с.6, справа №723/419/19), згідно з яким ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність 28000000 євро для будівництва ресторану.

Згідно з п.2.1 вказаного договору, ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_3 борг готівкою у строк до 12.11.2017 року.

Відповідно до п.3.4. договору, сторони свідчать, що вони не приховують обставин, які мають істотне значення для цього договору; внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; договір не укладається під впливом тяжких для них обставин; укладення договору відповідає їх інтересам та інтересам сім`ї; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25.04.2019 року по справі №723/419/19, яке набрало законної сили (а.с.36-37, справа №723/419/19), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 12.11.2007 року в сумі 28000000 євро та судовий збір в сумі 9605 грн.

Виконавчий лист по справі №723/419/19 пред`явлено на виконання до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області ВП №59658211, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження (т.1 а.с.75-77).

15.12.2014 року між відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики (а.с.6, справа №723/1833/18), згідно з яким ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність 250000 доларів США.

Згідно з п.2.1 вказаного договору, ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_3 борг готівкою у строк до 15.12.2017 року.

Відповідно до п.3.4. договору, сторони свідчать, що вони не приховують обставин, які мають істотне значення для цього договору; внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; договір не укладається під впливом тяжких для них обставин; укладення договору відповідає їх інтересам та інтересам сім`ї; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24.07.2018 року по справі №723/1833/18, яке набрало законної сили (а.с.21, справа №723/1833/18), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 15.12.2014 року в сумі 250000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 23.05.2018 року становить 6517500 грн. та судовий збір в сумі 8810 грн.

Виконавчий лист по справі №723/1833/18 пред`явлено на виконання до Першого ВДВС м. Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області ВП №57496878 та постановою державного виконавця вказане виконавче провадження та виконавче провадження про стягнення на користь ОСОБА_1 боргу об`єднані у зведене виконавче провадження №57519215.

14.08.2019 року заступником начальника головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби - начальником Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Малим О.В. винесено постанову про передачу матеріалів зведеного виконавчого провадження №57519215 щодо виконання рішень про стягнення з ОСОБА_2 коштів, що перебуває на примусовому виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області для подальшого виконання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору всі обов`язки за договором позики, в тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст.ст.1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За умовами ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судове практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфіковано як фіктивний.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Суд вважає, що посилання позивача на те, що спірні договори позики, укладені між відповідачами 12.11.2007 року та 15.12.2014 року, здійснювались для ухилення від виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за договором позики, є безпідставним, оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики 04.09.2014 року, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці по справі №727/4714/17 ухвалено 01.09.2017 року, а між відповідачами укладено договори позики 12.11.2007 року та 15.12.2014 року, тобто один договір позики (12.11.2007 року) укладено ще до укладення договору позики з позивачем, а інший договір позики (15.12.2014 року) укладено через три місяці після укладення договору позики з позивачем. Крім того, спірні договори позики укладені відповідачами ще до пред`явлення позивачем позову до суду про стягнення боргу (справа №727/4714/17), який ним було пред`явлено в травні 2017 року.

Також, як встановлено судом, рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25.04.2019 року по справі №723/419/19 (а.с.36-37, справа №723/419/19), про стягнення заборгованості за договором позики від 12.11.2007 року та рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24.07.2018 року по справі №723/1833/18 (а.с.21, справа №723/1833/18), про стягнення заборгованості за договором позики від 15.12.2014 року, набрали законної сили.

Згідно з ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Рішеннями Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24.07.2018 року та від 25.04.2019 року встановлено, що спірні договори позики були укладені між відповідачами, тобто волевиявлення сторін було вільним, усвідомленим та відповідало внутрішній волі сторін. Позивачем ці рішення суду в апеляційному порядку оскаржені не були.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем та представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довів наявності підстав для визнання договорів позики від 12.11.2007 року та від 15.12.2014 року недійсними відповідно до ст.234 ЦК України з підстав їх фіктивності, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними необхідно відмовити.

Суд вважає, що оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.129-1 Конституції України, ст.ст.15, 203, 215, 234, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 29.07.2021 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: