Головуючий у І інстанції Киян Д.В. Єдиний унікальний номер 263/1990/20
Номер провадження 22-ц/804/557/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Лопатіної М. Ю.

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява вмотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 06.06.2007 р. ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 31 грудня 2019 року виникла заборгованість в сумі 945 876 грн. 90 коп., яка складається із 9 940 грн. 84 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 929 719 грн. 14 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 6 216 грн. 92 коп. - заборгованість за пенею. Проте, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 139 946 грн. 36 коп., яка складається з: 9 940 грн. 84 коп. - заборгованості за кредитом; 13 005 грн. 52 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 30 травня 2007 року по 29 вересня 2017 року, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду в розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 червня 2007 року в розмірі 9 940 грн. 84 коп. та судовий збір у розмірі 149 грн. 24 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду в частині відмовлених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, в інший частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягненні процентів, оскільки не в повній мірі встановив дійсні обставини справи. Відповідачкою було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з використанням кредитки «Універсальна». Крім того, відповідачкою заборгованість не оспорювалася, позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним не заявлялись.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1, 3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судове рішення оскаржується позивачем лише в частині стягнення відсотків за користування кредитом, а тому апеляційним судом в іншій частині не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, позивач вправі вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми непогашеного тіла кредиту станом на 31 грудня 2019 року в розмірі 9 940 грн. 84 коп. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що у заяві позичальника від 06 червня 2007 року процентна ставка не зазначена, а отже домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами не підтверджена жодними доказами.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими та зроблені без належного з`ясування обставин справи.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 5 000 грн. та базовою процентною ставкою по кредиту - 3,0% на місяць, що підтверджується відміткою в заяві. При цьому ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 12).

Отже, апеляційний суд вважає, що підписана відповідачкою заява свідчить про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачці ОСОБА_1 на підставі кредитного договору б/н були видані кредитні карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , остання зі строком дії до останнього дня липня 2015 року (а.с. 49).

З довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 14 червня 2007 року за карткою № НОМЕР_5 із встановленням кредитного ліміту у 5 000 грн. В подальшому кредитний ліміт було поступово збільшено до 10 000 грн. (а.с. 48).

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку чітко прослідковується, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами: отримувала готівку в банкоматах, розраховувалася карткою в магазинах. При цьому періодично здійснювала платежі в рахунок погашення заборгованості, тобто фактично погоджувалася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами (а.с. 5-11, 40-47).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. №578/5.

Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідачка у судове засідання суду першої інстанції не з`явилася, не заперечувала факти укладання кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, не спростовувала розрахунку та розміру боргу. Не подавалися відповідні докази й на стадії апеляційного провадження в справі. Отже, відповідачкою не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову.

Переглядаючи рішення суду в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч .2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Таким чином, заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку встановлений до останнього дня липня 2015 року.

Відповідно до умов укладеного договору, відповідачка зобов`язалася сплачувати 36% річних за користування кредитом і оскільки сторони письмово не погоджували збільшення відсоткової ставки, розрахунок заборгованості по сплаті процентів необхідно проводити виходячи саме з цієї ставки річних, за винятком періоду, коли позивач зменшив цю ставку до 30% (з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року) та до 34,80% (з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року).

Крім того, в період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року річна відсоткова ставка була збільшена до 43,20%, а отже заборгованість за відсотками в цей період підлягає перерахунку за початковою відсотковою річною ставкою - 36 %: 9 357,01 грн. х (36%:360 днів у році х 121 дні прострочення : 100) = 1 202 грн. 84 коп. Враховуючи суму заборгованості за відсотками за період з 14 червня 2007 року по 31 березня 2015 року - 8 320 грн. 28 коп. та за перерахований період з 01 квітня 2015 року по 31 липня 2017 року 1 202 грн. 84 коп., стягненню з відповідачки підлягає сума заборгованості в розмірі 19 463 грн. 96 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 940,84 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 06 червня 2007 року по 31 липня 2017 року в сумі 9 523 грн. 12 коп.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 102 грн. (а.с. 1). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 153 грн. (а.с. 79).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача на загальну суму у розмірі 19 463 грн. 96 коп., що становить 13,91% від заявленої позивачем суми у розмірі 139 946 грн. 36 коп., з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого судового збору у розмірі 292 грн. 39 коп. (2 102 грн. х 13,91%) за подачу позову до суду першої інстанції та 438 грн. 58 коп. - за подачу апеляційної скарги (3 153 грн. х 13,91%).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідачки заборгованості за процентами необхідно скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову. В частині стягнення витрат по сплаті судового збору рішення суду необхідно змінити.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - скасувати, в частині стягнення витрат по сплаті судового збору - змінити.

Позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 06 червня 2007 року по 31 липня 2017 року в сумі 9 523 (дев`ять тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 292 (двісті дев`яносто дві) гривні 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 58 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 березня 2020 року.

Судді В.М. Барков

М.Ю. Лопатіна

Є. Є. Мальцева