Ухвала

12 липня 2021року

м. Київ

справа № 159/1800/20

провадження № 61-10293ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Санамян Ольга Олегівна, на постанову Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення із 1 000 грн до 3 000 грн щомісячно розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , які стягуються з нього на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 06 червня 2017 року,та про стягнення із

ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 5 000 грн щомісячно.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2020 року вказані позови об`єднані в одне провадження.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 09 грудня 2020 року в задоволені ОСОБА_2 відмовлено, а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів, стягнутих за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2017 року у справі №161/6489/17 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня звернення з позовом до суду, тобто з 21 квітня 2020 року. Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини -

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 300 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 21 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2020 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 скасовано. В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

17 червня 2021 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Санамян О. О. подала касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, яку просить скасувати, залишивши в силі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2020 року.

Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Безпосередньо в касаційній скарзі викладене клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке підлягає задоволенню, оскільки вказаний строк пропущений з поважних причин.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року

(справа «Зубац проти Хорватії», № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків крім випадків, якщо

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

При цьому у позовах про припинення платежів або видач ціна позову визначається сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік (пункт 7 частини першої статті 176 ЦПК України).

Таким чином вимоги про стягнення аліментів та збільшення їх розміру, в силу пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України свідчать про належність справи до категорії малозначних, а обчислена за правилами пункту 7 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову за вимогами про припинення стягнення аліментів не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Таким чином справа № 159/1800/20 є малозначною в силу закону.

Особа, яка подала касаційну скаргу, вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для

ОСОБА_1 , а крім того він планує в майбутньому звертатись до суду із позовом про анулювання заборгованості по аліментам, однак обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, позбавляють ОСОБА_1 можливості їх спростувати при розгляді іншої справи.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, апеляційний суд врахував положення частини першої статті 193 Сімейного кодексу України, згідно з якими влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.

Сама по собі незгода ОСОБА_1 із обставинами, встановленими апеляційним судом, та наданою ним оцінкою зібраним у справі доказам не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Посилання заявника на те, що обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, позбавляють ОСОБА_1 можливості їх спростувати при розгляді іншої справи, є необґрунтованими, оскільки рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2020 року, яке заявник просив залишити без змін і яке було скасоване апеляційним судом, стягнення аліментів було припинено із 21 квітня 2020 року та питання заборгованості зі сплати аліментів за попередній період (із 2017 року) не вирішувалось.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, а наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлена, тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394

ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження в справі № 159/1800/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Санамян Ольга Олегівна, на постанову Волинського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта