Справа № 683/2825/20
11 березня 2021 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.
секретаря Борикіної Л.В.
з участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Циб О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку загального позовного провадження цивільну справу №683/2825/20; 2/683/310/2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що 01 лютого 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він надав у борг для відповідача 100000 грн., які останній мав повернути йому в строк до 01 лютого 2020 року. На підтвердження факту отримання грошових коштів за договором позики ОСОБА_2 власноручно написав розписку.
Оскільки у зазначений строк ОСОБА_2 гроші не повернув й у добровільному порядку повертати не збирається, а тому просить стягнути з нього на свою користь суму боргу в розмірі 100000 грн.
Крім того, вказує, що у п.6.1 договору позики вони передбачили, що у разі порушення ОСОБА_2 строків повернення позики він повинен сплати пеню у розмірі 1% від суми, повернення якої прострочено, за кожен день такого прострочення.
Оскільки строк повернення боргу настав 01 лютого 2020 року, однак відповідач станом на 01 червня 2020 року суму боргу не повернув, тому за період з 02 лютого 2020 року по 31 травня 2020 року включно, що складає 120 днів, ним нараховано пеню у розмірі 120000 грн., яку також просить стягнути з відповідача.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з"явився, у позовній заяві наявне його клопотання про розгляд справи у його відсутності.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Циб О.В. позов підтримав у повному обсязі просить його задовольнити. Вказує, що між сторонами 01 лютого 2019 року було укладено договір позики на суму 100000 грн., який відповідно до його умов, а також згідно з вимогами ст.1046 ЦК України вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошових коштів. Грошові кошти в сумі 100000 грн. ОСОБА_2 отримав 01 грудня 2019 року, що підтверджується розпискою, яку він особисто надав ОСОБА_1 . Оскільки у визначений умовами договору строк - до 01 лютого 2020 року відповідач кошти не повернув, тому просить стягнути з нього на користь позивача суму позики, а також пеню відповідно до п.6.1 договору позики в розмірі 120000 грн. за період з 02 лютого 2020 року по 31 травня 2020 року включно.
Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з"явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав.
Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2021 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01 лютого 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписали договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язався передати у власність ОСОБА_2 грошові кошти (позику) у розмірі 100000 грн., а ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику в строк до 01 лютого 2020 року (п.1.1, п.2.1 договору).
У договорі позики від 01 лютого 2019 року сторони передбачили, що факт надання позики підтверджується розпискою ОСОБА_2 (п.3.2 договору).
У п.4.1 договору сторони визначили, що строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і закінчується 01 лютого 2020 року.
Крім того, сторони передбачили, що вказаний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту передання позики позичальнику (п.7.1 договору).
Згідно розписки ОСОБА_2 від 01 грудня 2019 року, останній підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 100000 грн. й відповідно до укладеного договору позики зобов`язався повернути їх позивачу у строк до 01 лютого 2019 року.
До обумовленого строку ОСОБА_2 не виконав цього обов"язку та грошові кошти позивачу не повернув.
Зазначені обставини підтверджуються оригіналом договору позики від 01 лютого 2019 року, розпискою ОСОБА_2 , оригінал якої зберігався у ОСОБА_1 та яка долучена останнім до матеріалів справи (а.с.20-22).
Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України).
В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Зі змісту боргової розписки від 01 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100000 грн., які зобов"язався повернути в строк до 01 лютого 2020 року, тобто розписка містить, зокрема, відомості про паспортні дані ОСОБА_2 , паспортні дані ОСОБА_1 , отримання в борг грошових коштів у конкретно визначеній сумі 100000 грн. та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, у нижній частині розписки міститься підпис ОСОБА_2 , навпроти якого зазначено його прізвище та ініціали.
Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився у ОСОБА_1 , що свідчить про неповернення відповідачем позики.
ОСОБА_2 не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписці, не були одержані ним від ОСОБА_1 або ж були повернуті останньому.
Отже, досліджені судом докази вказують на те, що ОСОБА_2 не виконав свій обов"язок з повернення ОСОБА_1 суми позики, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 100000 грн.
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1 та 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У п.6.1 договору позики від 01 лютого 2019 року сторони передбачили, що у разі порушення ОСОБА_2 строку повернення позики - до 01 лютого 2020 року, ОСОБА_1 має право вимагати сплати пені у розмірі 1% від суми, повернення якої прострочено - за кожен день такого прострочення.
За умовами договору позики від 01 лютого 2019 року, який набрав чинності з 01 грудня 2019 року, тобто з моменту передання позики ОСОБА_2 , строк повернення позики настав 01 лютого 2020 року. У визначений строк ОСОБА_2 позику в сумі 100000 грн. не повернув, а тому з 02 лютого 2020 року у ОСОБА_1 виникло право вимагати у відповідача сплати пені у розмірі 1% від суми боргу (100000 грн.) за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 просить стягнути пеню за період з 02 лютого 2020 року по 01 червня 2020 року, що становить 120 днів.
Отже, розмір пені за вказаний період становить 120000 грн. (100000 грн. х 1% х 120 днів).
Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 220000 грн. заборгованості за договором позики, з яких 100000 грн. - основний борг, 120000 грн. - пеня за період з 02 лютого 2020 року по 31 травня 2020 року включно.
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, тому в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на його користь слід стягнути 2200 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 220000 грн. заборгованості за договором позики, з яких 100000 грн. - основний борг, 120000 грн. - пеня за період з 02 лютого 2020 року по 31 травня 2020 року включно.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2200 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повне рішення складено 15 березня 2021 року.
Суддя: