Справа № 204/2864/21
Провадження № 2/204/1346/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,

представниці позивача адвокатки Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ФЗ-18» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2021 року ОСББ «ФЗ-18» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 із вимогою про стягнення заборгованості з оплати внесків з управління багатоквартирним будинком у розмірі 6149 гривень 20 копійок та судові витрати у справі, а також витрати на професійну правничу допомогу (а. с. 2-8).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 травня 2016 року установчими зборами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 було прийнято рішення про створення ОСББ «ФЗ-18» та обрано правління об`єднання у кількості 13 осіб. 24 травня 2017 року на загальних зборах ОСББ «ФЗ-18» затверджено розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території з 01 листопада 2017 року у розмірі 2 гривні 50 копійок за кв. м. 01 червня 2018 року загальними зборами ОСББ «ФЗ-18» затверджено розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території з 01 червня 2018 року у розмірі 4 гривні за кв. м. 10 лютого 2019 року загальними зборами ОСББ «ФЗ-18» даний розмір внеску затверджено на рівні 5 гривень за кв. м. Відповідач з 15 червня 2015 року є власником кв. АДРЕСА_2 . З листопада 2017 року по березень 2021 року управлінням ОСББ «ФЗ-18» йому здійснювалося нарахування щодо сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, відповідно до затверджених тарифів. Відповідач, фактично споживаючи послуги, які надаються позивачем, не повністю та несвоєчасно сплачує належні внески і платежі, чим не виконує передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням належним чином, у зв`язку з чим за ним, станом на 01 квітня 2021 року, утворися заборгованість зі сплати внесків з управління багатоквартирним будинком у розмірі 6149 гривень 20 копійок. Відповідач неодноразово повідомлявся про наявність боргу відповідними повідомленнями про оплату, які щомісяця подавалися позивачем. 07 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача із досудовою претензією № 31, яку останнім проігноровано, через що він вимушений звернутися із вказаним позовом до суду (а. с. 2-7).

Ухвалою суду від 13 травня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 31 травня 2021 року (а. с. 37), копія якої надіслана учасникам справи 18 травня 2021 року за вихідним № 11003/21-вих/2/204/1346/21 (а. с. 39).

Представниця позивача адвокатка Нагорна Н.О., в судовому засіданні пояснила, що станом на день розгляду справи у відповідача відсутня заборгованість зі сплати внесків по утриманню багатоквартирного будинку, оскільки 24 травня 2021 року ним здійснено її оплату, на підтвердження чого надала суду копію квитанції від 24 травня 2021 року. Наполягала на стягненні з відповідача судового збору та витрат на правничу допомогу.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 40), про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представниці позивача, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 травня 2016 року установчими зборами співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 було прийнято рішення про створення ОСББ «ФЗ-18» та обрано правління об`єднання у кількості 13 осіб, що підтверджується копією протоколу № 1 установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ( а. с. 14-15). 23 травня 2016 року в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи зареєстровано ОСББ «ФЗ-18», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 10-13). 10 лютого 2019 року рішенням загальних зборів ОСББ «ФЗ-18» затверджено розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території з 01 березня 2019 року у розмірі 5 гривень за кв. м., що підтверджується протоколом зборів ОСББ «ФЗ-18» № 4 від 10 лютого 2019 року (а. с. 19). Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 9). Загальними зборами ОСББ «ФЗ-18» затверджено кошториси витрат на утримання будинку та прибудинкової території на 2017 рік (а. с. 21), з 01 червня 2018 року (а. с. 22), з 01 березня 2019 року (а. с. 23), на 2020 рік (а. с. 24) та на 2021 рік (а. с. 25). 07 грудня 2020 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 31 щодо необхідності плати заборгованості по внескам з утримання багатоквартирного будинку (а. с. 27), відповіді на яку не отримано. Станом на дату розгляду справи відповідач надані позивачем послуги оплатив, що підтверджується квитанцією від 24 травня 2021 року (а. с. 43).

Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Нормами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Крім того, вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Приписами ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, зокрема: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; виконувати рішення зборів співвласників; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; відшкодовувати збитки, завдані майну інших співвласників та спільному майну багатоквартирного будинку; додержуватися чистоти в місцях загального користування і тиші згідно з вимогами законодавства; забезпечувати поточний огляд і періодичне обстеження прийнятого в експлуатацію в установленому законодавством порядку багатоквартирного будинку протягом усього життєвого циклу будинку та нести відповідальність за неналежну експлуатацію згідно із законом; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Аналогічні обов`язки співвласників визначені ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526 ЦК України, статей 1, 5, 7, 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статей 15, 20, 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожний власник квартири у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території, який має обов`язок щодо утримання зазначеного майна.

Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку.

Приписами ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідачу нараховано суму квартплати у розмірі:

- 1254 гривні 75 копійок (із розрахунку 2 гривні 50 копійок за 1 кв. м) за період часу з 01 листопада 2017 року по 31 травня 2018 року;

- 2581 гривень 20 копійок (із розрахунку 4 гривні за1 кв. м) за період часу з 01 червня 2018 року по 28 лютого 2019 року;

- 8962 гривні 50 копійок (із розрахунку 5 гривень за1 кв. м) за період часу з 01 березня 2019 року по 28 лютого 2021 року.

На дату звернення до суду з позовною заявою, відповідачем за період часу з 01 листопада 2017 року по 28 лютого 2021 року сплачено позивачу 6649 гривень 25 копійок внесків з утримання багатоквартирного будинку.

З наданого позивачем розрахунку із оплати внесків з управління багатоквартирним будинком вбачається, що станом на дату звернення з даним позовом до суду за відповідачем існує заборгованість у розмірі 6149 гривень 20 копійок, виходячи з наступного розрахунку (1254 гривні 75 копійок + 2581 гривень 20 копійок + 8962 гривні 50 копійок) - 6649 гривень 25 копійок.

Розрахунок заборгованості позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорюється.

Станом на дату розгляду справи, відповідачем сплачено вказану заборгованість у повному розмірі, що підтверджується квитанцією від 24 травня 2021 року (а. с. 43), а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості зі сплати внесків по утриманню багатоквартирного будинку не підлягають задоволенню.

Натомість, з огляду на те, що вказану заборгованість відповідачем сплачено вже після відкриття провадження у справі, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану, в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Відповідно до договору № 09-03 від 09 березня 2021 року, правничу допомогу позивачу надано адвокаткою Нагорною Наталею Олексіївною (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1178 від 03 жовтня 2003 року) (а. с. 28-30).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано акт про надання та оплату правничої допомоги від 12 квітня 2021 року, який є додатком №1/4 до договору про надання правничої допомоги № 09-03 від 09 березня 2021 року (а. с. 31), з якого встановлено, що позивачу надано професійну правничу допомогу у сумі 2270 гривень, з яких позивачем сплачено 1500 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 189 від 10 березня 2021 року (а. с. 32).

Судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 2270 гривень, через що вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354-355 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ФЗ-18» (49055, м. Дніпро, вул. Фабрично-Заводська, буд. 18; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ФЗ-18» сплачений судовий збір у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ФЗ-18» витрати на правову допомогу у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, які не були присутніми у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна