ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1212/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/445/21 Категорія: 305010000 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренко С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Анкудінова О.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивачі вказують, що протягом трьох років у них із сусідами відбуваються регулярні конфлікти в зв`язку з недотриманням вимог розміщення і будівництва надвірних споруд. Зокрема, побудовано вбиральню дуже близько до забору і їхньої вбиральні з нахилом даху в їх бік та виведено систему рівневого водовідведення саме в місце розміщення вбиральні. В результаті це призвело до систематичного залиття їхньої вбиральні стічними та атмосферними водами та стало причиною руйнації підземних елементів споруди.

З метою встановлення розміру збитків та визначення вартості відновлювального ремонту вони звернулися до спеціалізованої оціночної установи та експертами встановлено, що із-за потрапляння сусідських стічних вод відбувається систематичне підтоплення та руйнація конструктивних елементів їх вбиральні. Загальна сума збитків становить 6170 грн.

Крім того, дорога, яка проходить повз їх садиби, в районі сусідського двору вище, ніж біля їхнього, а це спричиняє широкий потік води до їх двору і підтоплює надвірні споруди, зокрема гараж. З метою вирішення даної проблеми, вони побудували невеликий кам`яний водовідвідний бордюр, який дозволяє спрямувати потік води і її рух далі в спеціально обладнаний водозлив. В результаті кількість води, що потрапляє з дороги до їх гаражу і подвір`я, суттєво зменшилась. Відповідачі вже декілька разів руйнували даний бордюр, погрожували та влаштовували скандали, що закінчувалися викликами поліції. Вони змушені були знову купити камінь, клей для його відновлення та понесли витрати на суму 576 грн.

За зверненням відповідачки ОСОБА_3 11.11.2020 відбулося засідання виконавчого комітету Черкаської міської ради, в результаті якого була винесена постанова № 230, якою закрито адміністративне провадження відносно позивача ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Тож встановлення позивачами кам`яного буту є законним і жодним чином не порушує права відповідачів. За кілька днів після винесення постанови відповідачі пофарбували бут зі сторони свого домоволодіння білою фарбою.

Умисними діями відповідачів їм завдано збитки: вартість відновлювального ремонту вбиральні 6170 грн; витрати на оплату оціночних послуг 1600 гривень, вартість витратних матеріалів для проведення відновлювального ремонту кам`яного бордюру 576 грн. Для підготовки позову ними витрачено 403,50 грн на копіювання документів та роздруківку фотографій. Всього матеріальна шкода становить 8647 грн.

Крім цього, їм завдано моральну шкоду протиправною поведінкою відповідачів, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з пошкодженням їх майна. Постійні крики, сварки та образи з боку відповідачів також впливають на їх морально-психологічний стан. Чоловік позивачки та батько відповідача ОСОБА_5 хворіє на хворобу Паркінсона та є інвалідом 3 групи по зору. Постійно потребує їхньої допомоги і знервований стан членів сім`ї негативно позначається як на хворому, так і на атмосфері в родині. В результаті чергового конфлікту з відповідачами 16.10.2020 позивачці ОСОБА_2 викликали швидку допомогу, так як через черговий скандал з сусідами в неї стався гіпертонічний криз. Моральну шкоду вони оцінюють в 40000 гривень, на кожного з позивачів по 20000 гривень.

На підставі викладеного просили суд стягнути з відповідачів 8647 грн матеріальної шкоди, 40000 грн моральної шкоди та понесені судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати в сумі 2000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі зазначили, що відповідачами їм нанесені матеріальні збитки. При цьому, жодних підтверджуючих документів, які долучені до позову не підтверджують, що відповідачами позивачам завдана шкода.

Досліджуючи звіт про оцінку ринкової вартості збитків нанесених в результаті будівельних конструкцій, виготовлений ПП «Ажіо», на які посилаються позивачі в судовому засіданні, на сторінці 9 оцінювач зазначає, що він не володіє інформацією щодо причинно-наслідкових зв`язків між заливом приміщення та поточним станом об`єкту нерухомості, у зв`язку з чим приймає зазначену обставину як припущення.

Таким чином, в судовому засіданні не доведено неправомірних дії відповідачів та причинного зв`язку між неправомірними діями та наслідками стосовно руйнування майна позивачів.

На підтвердження своїх вимог позивачі надали до суду копії товарних чеків на здійснення друку від 14.09.2020 та 26.10.2020 року в яких не зазначено прізвище платника, а тому не можуть бути належним доказом по відшкодуванню шкоди.

Крім того, позивачами, як доказ придбання будматеріалів надано до суду видаткову накладну № 7295 від 11.09.2020 на суму 576 грн. в якій кінцевим споживачем вказано прізвище ОСОБА_6 , що також не може бути належним доказом по відшкодуванню їм матеріальної шкоди.

Посилання позивачів на той факт, що відповідачка визнавала факт руйнації нею кам`яного буту, не може бути підставою для задоволення вимог позивачів в частині стягнення понесених ними збитків, постільки в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 даного факту не визнала та пояснила, що руйнація сталася в зв`язку з наїздом на кам`яний бут їхнього автомобіля в результаті чого був пошкоджений саме їх автомобіль.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, вважаючи його незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просили його скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Також скаржниками заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

Апеляційні вимоги обґрунтовують тим, що в суді першої інстанції було неодноразово проігноровано клопотання позивачів про призначення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення причинно-наслідкових зв`язків між заливом приміщення та поточним станом об`єкту нерухомості.

Вказують, що у видатковій накладній №7295 від 11.09.2020 року ОСОБА_7 зазначена, як відповідальний за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а покупцем є ОСОБА_1 . Крім того, судом також не визнано, як належний доказ по відшкодуванню шкоди копії товарних чеків на здійснення друку, в яких не зазначено прізвище платника. Позивачами було відновлено видаткову накладну, де вказано, що саме ОСОБА_1 є покупцем.

Крім того, понесені відповідачами витрати за надання правничої допомоги адвокатом не підтверджені та, як адвокатом Топор І.О. не надано акту виконаних робіт. Консультація клієнта при укладенні договору не враховується в надання юридичних послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вказують, що вони не є власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 . Всі надвірні споруди і в тому числі вбиральня належать на праві приватної власності на підставі договору дарування від 22.02.1996 року ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі позивачі посилаються на видаткову накладну №7295 від 11.09.2020 року на суму 576 грн, однак судом першої інстанції правильно не взято до уваги вказаний документ, оскільки видаткова накладна не є розрахунково-касовим документом та кінцевим споживачем по цій накладній є Білостоцька. Теж стосується накладних на друк. Вказані товарні чеки не мають ніякого відношення до позовної заяви, яка подана лише у лютому 2021 року.

Посилання апелянтів на довідку №238 від 16.10.2020 року для підтвердження моральної шкоди також не можуть братися до уваги, оскільки в ній не зазначено причину виникнення гіпертензивного кризу у ОСОБА_2 .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

17 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виклик свідків, а саме ОСОБА_8 , оскільки він був очевидцем руйнації водовідводу та має можливість підтвердити обставини, що викладені в апеляційній скарзі та надати інші відомості, які йому відомі щодо даного інциденту. При цьому вказують, що ОСОБА_8 тільки повідомив, що він був свідком руйнації водовідводу, тому до суду першої інстанції клопотання не подавалися.

Колегія суддів вважає подане клопотання таким, що задоволенню не підлягає, оскільки позивачами не наведено виняткових обставин, які унеможливлювали виклик даного свідка у суд першої інстанції. Доводи про те, що їм нещодавно стало відомо про те, що він був очевидцем протиправних дій відповідачів, жодними доказами не підтверджені.

15 липня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшли клопотання ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_9 , а також ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Колегія суддів не вбачає підстав для відкладення справи у звязку з наступним.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Згідно з статтею 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідачі не є власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 . Домоволодіння, відповідно до правовстановлюючих документів належить на праві власності ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 22.02.1996 року.

За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до Звіту про оцінку ринкової вартості збитків нанесених в результаті руйнування будівельних конструкцій (вигрібної ями) вбиральні літ. Г, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що спричинені внаслідок систематичного залиття стічними водами станом на 18 липня 2019 року становить 6170 грн.

У даному Звіті оцінювач зазначає, що він не володіє інформацією щодо причинно-наслідкових зв`язків між заливом приміщення та поточним станом об`єкту нерухомості, у зв`язку з чим приймає зазначену обставину як припущення.

Колегія суддів з наданих доказів не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачами не доведено належними та допустимими доказами у справі, що саме внаслідок потрапляння сусідських стічних вод відбувається систематичне підтоплення та руйнація конструктивних елементів вбиральні та що саме у зв`язку з вказаними обставинами ними понесені збитки.

Як видно із матеріалів справи, позивачами не заявлялося клопотання у суді першої інстанції про проведення судової будівельно-технічної експертизи з метою з`ясування вказаних обставин.

Позивачами, як доказ придбання будматеріалів надано до суду видаткову накладну № 7295 від 11.09.2020 на суму 576 грн. в якій кінцевим споживачем вказано прізвище ОСОБА_6 , що також не може бути належним доказом по відшкодуванню їм матеріальної шкоди.

Крім того, для підготовки даного позову, позивачі вказують на понесення ними витрат по роздрукуванню фотографій та інших документів для доручення їх до матеріалів справи. Позивачами надані копії товарних чеків на здійснення друку від 14.09.2020 та 26.10.2020 року, в яких не зазначено прізвище платника, та крім того позов поданий до суду у січні 2021 року, а тому дані чеки не можуть бути належним доказом по відшкодуванню зазначених витрат.

Отже, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильній оцінці наданих доказів у справі, доводи апеляційної скарги даних висновків не спростовують.

Щодо тверджень апелянтів в частині того, що представником відповідачів не надано акту виконаних робіт адвоката, та до того ж консультація клієнта при укладенні договору не враховується в надання юридичних послуг, то колегія суддів, перевіривши їх враховує наступне.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідачів адвокатом Топором І.О. надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 10 березня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 08.04.2021 року про сплату ОСОБА_10 та ОСОБА_4 2000 грн, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 03 березня 2021 року між адвокатом Топор І.О. та клієнтами ОСОБА_10 і ОСОБА_4 , який підписаний сторонами договору.

Тобто, витрати на правничу допомогу відповідачами у справі підтверджені належними доказами, а тому судом першої інстанції обґрунтовано їх стягнуто із позивачів.

Щодо аргументів викладених у апеляційній скарзі, що консультація клієнта при укладенні договору не враховується в надання юридичних послуг, то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави.

Отже, надання консультацій є видом адвокатської послуги, яка підлягає оплаті.

Однак, судом першої інстанції безпідставно стягнуто судові витрати на правничу допомогу у солідарному порядку, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат чинним законодавством не передбачено.

Тому в частині солідарного стягнення витрат на правничу допомогу рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2021 року в частині солідарного стягнення витрат на правничу допомогу змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді