Справа № 450/174/19 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.В.
Провадження № 22-ц/811/2763/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Грищенко Наталії Олександрівни про визнання недійсним (нікчемним) договору дарування.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з липня 2016 року правомірно набула у власність незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , який було збудовано за її кошти. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на зазначений будинок. Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 листопада 2017 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стверджує, що в січні 2019 року їй стало відомо, що 14 березня 2018 року ОСОБА_2 відчужив спірний будинок на користь своєї матері, ОСОБА_3 , на підставі договору дарування за реєстровим № 1270, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Грищенко Н.О. Зазначає, що вказаний договір дарування від 14 березня 2018 року є спробою ОСОБА_2 уникнути повернення спірного будинку у випадку скасування судових рішень, за якими таке право було визнано за ним. Вказує, що ОСОБА_2 неправомірно заволодів та розпорядився належним їй будинком по АДРЕСА_1 . Вважає, що ОСОБА_2 ніколи правомірно не набував права власності на спірний будинок, оскільки судові рішення, на підставі яких за ним визнавалося право власності скасовано, відтак, на її думку, подальший договір дарування від 14 березня 2018 року є нікчемним.

З наведених підстав просить:

- визнати недійсним та скасувати договір дарування, укладений 14 березня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Грищенко Н.О. за реєстровим № 1270;

- скасувати відповідну державну реєстрацію щодо вказаного договору дарування, як правочину проведену нотаріусом Грищенко Н.О. на підставі рішення за №40104088 від 14.03.2018 року.

У березні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Бірака Євгенія Васильовича, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про визнання недійним рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та скасування такого рішення, припинення права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що у жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, яке було придбано у шлюбі, розірваному рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 грудня 2013 року. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року виділено із спільного нажитого майна подружжя ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:010:0084, що знаходиться по АДРЕСА_1 , припинивши право власності на цю земельну ділянку ОСОБА_1 . Таким чином на момент подання заяви про державну реєстрацію об`єкта незавершеного будівництва у ОСОБА_1 відсутні речові права на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, а договору про користування цією земельною ділянкою, у порядку передбаченому ЦК України ОСОБА_1 ні з ОСОБА_2 , ні з ОСОБА_3 не уклала. Зазначають, що відсутність речових прав на земельну ділянку є підставою для відмови у державній реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 , відтак, на їхню думку, державний реєстратор Бірак Є.В. здійснив незаконну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва. Крім того, вважають, що державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому законом орядку.

З наведених підстав просять:

-визнати недійним рішення державного реєстратора Бірака Євгенія Васильовича Комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», індексний номер 30497825 від 18 липня 2016 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:010:0084;

-припинити право власності ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:010:0084.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним (нікчемним) та скасовано з часу укладення (оформлення) договір дарування укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Грищенко Н.О. за реєстровим номером № 1270 та скасовано відповідну державну реєстрацію щодо вказаного договору дарування, як правочину проведену нотаріусом Грищенко Н.О. на підставі рішення за №40104088 від 14.03.2018 року.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним рішення державного реєстратора Бірака Євгенія Васильовича обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», індексний номер 30497825 від 18.07.2016 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:010:0318 :01:010:0084).

Припинено право власності ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36, розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:010:0318 :01:010:0084).

Рішення суду, в частині задоволення зустрічного позову, оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_2 не належить земельна ділянка, на якій розташований спірний об`єкт незавершеного будівництва, оскільки рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року за ОСОБА_2 визнано право власності на іншу земельну ділянку, кадастровий номер якої :01:010:0084, в той час, як в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 липня 2016 року, яка підтверджує реєстрацію за нею права власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва, вказано кадастровий номер :01:010:0318. Зазначає, що ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області з моменту державної реєстрації, а саме 07 вересня 2016 року, в той час, як її право власності на незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстровано 18 липня 2016 року. Таким чином на момент реєстрації за нею права власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва, вона залишалася власником земельної ділянки, на якій він розташований. Вважає, що для виникнення та реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, як об`єкта цивільного права, не вимагається введення його в експлуатацію, оскільки неможливо ввести в експлуатацію незавершений будівництвом житловий будинок до завершення його будівництва. З наведених підстав просить рішення суду в частині задоволення зустрічного позову змінити та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року оскаржується лише в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійним рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та скасування такого рішення, припинення права власності на об`єкт незавершеного будівництва, а відтак законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині інших вимог, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що на день подання заяви про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва у ОСОБА_1 були відсутні речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:0084, на якій він розташований в АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року.

Державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться в порядку визначеному цим Законом з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта (абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)

Частиною 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державній реєстрації прав підлягає право власності, в тому числі і на об`єкт незавершеного будівництва.

Рішенням державного реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Бірака Є.В. індексний номер 30497825 від 18 липня 2016 року за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано право власності на незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 4).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна № 636706633 від 18 липня 2016 року вбачається, що підставами для виникнення права власності є: технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва серія та номер б/н, виданий 04 червня 2015 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ; рішення про присвоєння попередньої (будівельної) адреси серія та номер: 34, виданий 23 квітня 2-15 року виконавчим комітетом Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області; повідомлення про початок виконання будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл, серія та номер: б/н, виданий 03 лютого 2010 року.

Відповідно до п. 64 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються:

1)документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2)документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт;

3)технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

З повідомлення від 03 лютого 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 повідомила Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про початок виконання будівельних робіт індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 290 кв. м. відповідно до проектної документації, розробленої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , ліцензія АГ № 481159 від 18.09.2009 року (т. 1 а с. 194).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 18 серпня 2016 року (т. 1 а.с. 164), вбачається, що 28 липня 2014 року земельна ділянка за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Зимна Вода, кадастровий номер :01:010:0318, площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відділом Держземагенства у Пустомитівському районі зареєстрована в Державному земельному кадастрі на праві приватної власності за ОСОБА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області земельній ділянці для будівництва індивідуального житлового будинку площею 0,1000 га, присвоєно попередню (будівельну) адресу: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 126).

З технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , складеного 04 червня 2015 року фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 вбачається, що житловий будинок готовий на 72%.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2015 року поділено майно подружжя, набуте за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , залишивши у власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 та залишивши у власності ОСОБА_2 транспортний засіб марки DEAWOO MATIZ E 93 MX, легковий комбі, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , червоного кольору, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

ОСОБА_6 у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці кожному земельної ділянки площею 0,1000 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, припинивши право спільної сумісної власності на вказане майно.

В задоволенні решти позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року, з врахуванням ухвали Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2016 року про виправлення описки, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 березня 2015 року скасовано в частині поділу по 1/2 ідеальній частині кожному з подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, та у цій частині ухвалено нове рішення, яким виділено із спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_2 земельну ділянку у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, площею 0,1000 га, припинивши право власності на цю земельну ділянку ОСОБА_1 .

У решті вирішених вимог рішення залишено без змін.

На підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2016 року в справі № 450/3909/13-ц за ОСОБА_2 07 вересня 2016 року зареєстровано на праві власності земельну ділянку за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Зимна Вода, кадастровий номер :01:010:0318, площею 0,1 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 67473437 від 07 вересня 2016 року (т. 1 а.с. 59-60).

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на юридично іншу земельну ділянку, ніж та, на якій знаходиться спірний об`єкт незавершеного будівництва, у зв`язку з тим, що не співпадають їхні кадастрові номери не заслуговують на увагу, оскільки ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2016 року виправлено описку у вищезазначеному рішенні суду апеляційної інстанції, виключивши з резолютивної частини рішення Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року посилання на кадастровий номер :01:010:0084.

Крім того ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2016 року встановлено, що об`єктом права власності є одна і та ж земельна ділянка, яка в Державному акті ЯА № 206054 від 10.11.2004 року (т. 1 а. 13 справи № 450/3909/13-ц) містить кадастровий номер :01:010:0084, а у свідоцтві про право власності від 26.08.2014 року (т.2 а.142 справи № 450/3909/13-ц) кадастровий номер :01:010:0318, та право власності на зазначену земельну ділянку згідно з рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року щодо ОСОБА_1 припинено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, на момент прийняття рішення державним реєстратором ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Біраком Є.В. індексний номер 30497825 від 18 липня 2016 року про реєстрацію права власності на незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , їй не належало право власності на земельну ділянку.

Таким чином не можуть братися до уваги і покликання апелянта про те, що станом на 18 липня 2016 року вона була власником земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт незавершеного будівництва, оскільки її право власності припинено рішенням Апеляційного суду Льівівської області від 15 грудня 2015 року, яке набрало законної сили з моменту його проголошення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що на момент прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва у державного реєстратора не було підстав для реєстрації такого, відтак рішення державного реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Бірака Є.В. індексний номер 30497825 від 18 липня 2016 року про реєстрацію права власності на незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 є неправомірним та підлягає скасуванню.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 04.03.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.