ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

9 березня 2021 року

м. Харків

Справа № 643/2007/18

Провадження № 22-ц/818/2720/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 травня 2018 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 29 травня 2018 року позов КП «Харківводоканал» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення в сумі 9 744 грн 59 коп. Стягнуто судовий збір.

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою на вказане рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши аргументи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку.

Отже, сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Враховуючи зазначені критерії, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства, сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи норм процесуального законодавства, у тому числі і законодавчо встановлених обмежень.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи № 643/2007/18 в Московському районному суді м. Харкова, про що свідчить її підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення 04.05.2018 року надісланому на ім`я ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 з Московського районного суду м. Харкова (а.с. 26).

Вказану адресу ОСОБА_1 також зазначила й в апеляційній скарзі.

Напис про одержання поштового відправлення адресатом або членом його сім`ї, зроблений працівником поштового зв`язку, є переконливим доказом отримання такого відправлення. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 подана 23 лютого 2021 року після спливу двох з половиною років з дня складення повного тексту судового рішення, при цьому ОСОБА_1 була повідомлена про розгляд справи, а наявність обставин пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили - нею не наведено та не підтверджено належними й допустимими доказами.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 травня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук