ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 685/1163/20
Провадження № 22-ц/4820/428/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області в складі судді Самойловича А.П. від 21 грудня 2020 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до відповідача, вказувала, що 20.03.2020 року близько 20.10 год. по вул. Поштовій в с. Поляхова Теофіпольського району Хмельницької області поблизу будинку № 35 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Volvo держзнак НОМЕР_1 , здійснив наїзд на ОСОБА_5 , який від отриманих внаслідок наїзду травм помер на місці пригоди.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 його малолітнім дітям завдана моральна шкода та шкода, пов`язана з втратою годувальника.

Цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки була застрахована в ПАТ «СК «Євроінс Україна», згідно страхового полісу № АО361692 розмір страхового відшкодування на випадок заподіяння шкоди, життю та здоров`ю потерпілого становить 260000 грн.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач зобов`язаний сплатити на користь малолітніх дітей потерпілого у зв`язку з втратою ними годувальника по 85014 грн. кожному (36 мінімальних зарплат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку на обох) та страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної у зв`язку зі смертю потерпілого по 28338 грн. кожному (12 мінімальних зарплат на обох дітей).

Тому позивач просила стягнути із ПАТ «СК «Євроінс Україна» на користь малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в її особі по 113 352 грн. страхового відшкодування кожному.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову про стягнення страхового відшкодування з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. На її думку, хибним є висновок суду про те, що шкода завдана особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, проте внаслідок непереборної сили, у зв`язку з чим у страховика немає обов`язку сплатити страхове відшкодування. Відсутність в діях водія складу кримінального правопорушення і закриття кримінального провадження не звільняє володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок саме експлуатації джерела підвищеної небезпеки, що слугує підставою для відшкодування страховиком завданої шкоди при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Непереборною силою є фактори об`єктивного характеру, причинно не пов`язані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості, технічні особливості самого джерела підвищеної небезпеки не є непереборною силою. Право на отримання страхової виплати у зв`язку із втратою годувальника мають двоє малолітніх дітей потерпілого, які на день смерті проживали з ним та мали право на одержання від нього утримання.

У відзиві ПАТ «СК «Євроінс Україна» просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що позивач не зверталася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а він не приймав за цією заявою вмотивоване рішення, тому вважає, що законні права позивача не порушені. Кримінальне провадження відносно водія транспортного засобу закрите у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу злочину, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представник відповідача в судове завдання не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, судом встановлено, що 20 березня 2020 року близько 20.10 год. по вул. Поштовій неподалік будинку № 35 в с. Поляхова Теофіпольського району Хмельницької області вантажний автомобіль марки Вольво з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , 1971 року народження, який від отриманих внаслідок наїзду травм помер на місці пригоди.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2020 року внесено відомості про дану подію за № 0000125 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 20.07.2020 року кримінальне провадження № 0000125 закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми загиблого ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження серії НОМЕР_2 від 07.10.2011 року та серії НОМЕР_3 від 16.05.2013 року.

Згідно з довідкою Поляхівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області № 95 від 27.03.2020 року ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільних дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 , що загинув внаслідок ДТП, свідчить про заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили, що виключає обов`язок страховика відшкодувати завдану шкоду.

Проте з цим висновком суду не можна погодитися, зважаючи на таке.

Так, відповідно до частин 1-2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК).

За змістом наведених норм права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду незалежно від його вини, і може бути звільнений від такої відповідальності лише у випадку спричинення шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого на спричинення шкоди самому собі.

Висновок суду першої інстанції про те, що наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_4 на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого той загинув, стався внаслідок непереборної сили, є безпідставним і зумовлений помилковим тлумаченням норм матеріального права та поняття непереборної сили.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідальності за завдану шкоду, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю.

Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки дії презумпція його відповідальності за завдану шкоду.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 16.12.2020 року (справа № 161/3557/19), від 02.10.2019 року (справа № 447/2438/16-ц).

Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 20.07.2020 року, дорожньо-транспортна пригода, в якій загинув ОСОБА_5 , сталася внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки, при цьому не було жодних зовнішніх подій, які б впливали на автомобіль на момент ДТП. Отже, наїзд автомобіля на пішохода стався не внаслідок непереборної сили.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, автомобіля Volvo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована в ПАТ «СК «Євроінс Україна» згідно страхового полісу № АО361692, страхова сума на випадок заподіяння шкоди, життю та здоров`ю потерпілого становить 260000 грн.

Законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон України № 1961-15 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ст. 6 Закону № 1961-15 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статті 22.1. Закону № 1961-15 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 23.1. цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до статті 27 Закону № 1961-15 страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (27.2.).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (27.3.).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (27.5.).

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років .

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Згідно з розрахунком позивача, який відповідає нормі 27.2 статті 27 Закону № 1961-15, відповідач зобов`язаний сплатити на користь малолітніх дітей потерпілого у зв`язку з втратою ними годувальника по 85014 грн. (4723 грн. х 36 : 2).

Також відповідач відповідно до частини 27.3 статті 27 Закону № 1961-15 зобов`язаний здійснити страхову виплату на відшкодування завданої моральної шкоди, завданої у зв`язку зі смертю потерпілого його дітям по 28338 грн. ( 4723 грн. х 12 : 2).

Той факт, що позивач не зверталася до ПАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, а відповідач не приймав за цією заявою вмотивованого рішення, не є підставою для відмови у позові.

Так, статтею 35 Закону № 1961-15 дійсно передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування з відповідними документами.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Водночас стаття 37 Закону № 1961-IV, яка встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, не визначає неподання страховику заяви про страхове відшкодування як безумовну підставу для відмови у такому відшкодуванні.

Законом № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою до страховика з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Звернення до суду з відповідним позовом в своє чергу є належним засвідченням волевиявлення позивача на отримання страхового відшкодування. При цьому позивач обирає на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

У вказаній справі ПАТ «СК «Євроінс Україна» заперечував проти позову, а також проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на відсутність обов`язку у страховика сплатити страхове відшкодування малолітнім дітям загиблого, в інтересах яких діє позивач. Наведене цілком підтверджує наявність між сторонами спору про право, який підлягає вирішенню судом.

Такий висновок у повній мірі узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, неодноразово підтвердженою у постанові від 19.06.2019 року (справа № 465/4621/16-к), а також в постанові від 11.12.2019 року (справа № 465/4287/15).

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, ), на користь ОСОБА_1 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 113352 грн. страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, ), на користь ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 113352 грн. страхового відшкодування.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 15 березня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко