ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року м. Харків

Справа № 645/6369/20

Провадження № 22-ц/818/ 3691/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Маміної О.В.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство «Харківобленерго»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнябез повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої електроенергії,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Харківобленерго» на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року (суддя Ульяніч І.В.) -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість спожитої електроенергії в розмірі 3 545,18 грн, а також судовий збір в розмірі 2 102 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем електричної енергії згідно з договором про користування електричною енергією від 18 грудня 2006 року. Споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Станом на 31 грудня 2018 року у споживача мається заборгованість за період з 31.10.2017 по 31.12.2018 за спожиту електроенергію в розмірі 3 545,18 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року у задоволенні позову АТ «Харківобленерго» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали справи не містять відомостей з приводу користування ОСОБА_1 електричною енергією за адресою АДРЕСА_1 та отримання житлово-комунальної послуги для власних потреб. Також суд послався на відсутність у відповідача права власності або користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 , до якої подавалась електрична енергія позивачем, та на відсутність підтвердження користування відповідачем послуг наданих позивачем та закінчення терміну дії договору між сторонами.

В апеляційній скарзі АТ «Харківобленерго» просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_1 не подавав до AT Харківобленерго заяв про розірвання Договору. Договір не може вважатися розірваним, а його умови є дійсними та обов`язковими для його сторін й дотепер, оскільки відповідачем не було дотримано законодавчо визначений порядок розірвання Договору. Можливості "автоматичного" розірвання Договору лише при зміні місця проживання споживача або власника об`єкта, ні ЦК України, ні Правилами не передбачено. Відповідач зобов`язання щодо сплати за спожиту електроенергію згідно з умовами Договору не виконав, у зв`язку з чим на його особовому рахунку виникла заборгованість за спожиту електричну енергію за період 31.10.2017 - 31.12.2018 р. в сумі 3 545 грн. 18 коп.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 18 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та АК «Харківобленерго» укладено договір про користування електричною енергією (далі за текстом Договір) (а.с. 10-11).

Пунктом 28 зазначеного Договору передбачено, що договір від 18.12.2006 року укладений на три роки та вважається продовженим на один рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловить наміру внести до нього зміни або доповнення.

Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком за ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31 грудня 2018 року значиться заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 3 545,18 грн.

Згідно з довідкою від 22.03.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_1 місце проживання ОСОБА_1 не зареєстровано (а.с. 30).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.03.2021 року власником квартири за адресою АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно з договором купівлі-продажу квартири від 11.09.2017 року (а.с. 31-33).

Отже, місце проживання відповідача за вказаною адресою не було зареєстровано за період, в який виникла заборгованість, а саме з 31.10.2017 по 31.12.2018 року.

Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15).

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У справі відсутні докази володіння чи користування відповідачем вказаної квартирою та отримання ним внаслідок цього послуг позивача у зазначений у довідці-розрахунку період.

Довідка-розрахунок не є достовірним доказом, оскільки вона не є первинним бухгалтерським документом та не містить посилання на первинні бухгалтерські документи, в яких міститься інформація щодо заборгованості відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не подавав заяву про розірвання договору і не повідомив про зміну місця проживання, а тому повинен сплачувати за електроенергію, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що такі доводи не узгоджуються з вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Так, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 та п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» оплачувати надані житлово-комунальні послуги повинен індивідуальний споживач, власник або користувач нерухомого майна, яким відповідач не є. Суд першої інстанції обгрунтував свій висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 11 Договору, в якому вказано, що споживач електричної енергії зобов`язується не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або на іншому об`єкті письмово повідомити електропостачальника про розірвання Договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду не спростовують висновок суду про недоведеність факту користування або володіння житлом, і не мають значення за відсутності у справі доказів, що відповідач користувався житлом та послугами позивача в період, за який позивачем нарахована заборгованість.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.В.Маміна