справа № 274/4448/21
провадження № 2/0274/1466/21
УХВАЛА

16.07.2021 року м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. (далі - Суд), вирішуючи питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж.

Перевіривши дотримання позивачем вимог щодо форми і змісту позовної заяви, суд вважає, що подана заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст.175,177 ЦПК України з наступних підстав.

Згідно роз`яснень, наданих у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам ЦПК України. У зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Положенням п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України передбачено, що позовна заява, серед іншого, повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ч.1 п.2 ст.176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» вбачається, що документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі, та відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Натомість позивачем при поданні до суду позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно не визначено ціни позову, не було надано підтверджуючих доказів дійсної вартості спірного нерухомого майна на момент звернення до суду, при цьому надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 908 грн.

Таким чином на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений можливості перевірити правильність сплати судового збору позивачем.

Відтак, позивачу необхідно подати до суду звіт про оцінку спірного майна, відповідно до якого визначається ціна позову та сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі, передбаченому Законом України " Про судовий збір", та надати до суду відповідні докази.

Крім того, п. 5 ч.3 ст.175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Згідно роз`яснень, наданих у п.9 Постанови N 6 від 30.03.2012р. Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, при розгляді справ про самочинне будівництво (нове будівництво, реконструкцію зі зміною площі та зайняттям земельної ділянки, прибудови, надбудови) судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Враховуючи наведене, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовом про визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти суд має звертати увагу чи зазначено у позовній заяві відповідно до вимог ЦПК обставини щодо звернення позивача до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття об`єкта до експлуатації та посилання на докази щодо зазначених обставин. У разі відсутності посилання на такі обставини або докази суд має відповідно до вимог ЦПК залишити позовну заяву без руху та надати строк для усунення недоліків із наслідками, передбаченими ЦПК України.

Однак позивачем не подано жодних доказів звернення до компетентних органів з питання узаконнення самочинного будівництва та не подано доказів неможливості вирішення питання в адміністративному порядку.

Позивач заявляючи вимогу про визнання за ним права власності на самочинно збудований гараж не подав до суду доказів, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, однак в позові зазначає про те, що самочинно збудований гараж не порушує нормативних містобудівних вимог, придатний до нормальної експлуатації та може використовуватись за призначенням.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, наявність вказаних недоліків, за переконанням суду, перешкоджає вирішенню питання про відкриття провадження та тягне за собою правові наслідки, передбачені ч. 1 ст. 185 ЦПК України, а відтак вказану позовну заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.175,177,185,260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Б. Большакова