Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1097/21

Провадження № 2/126/558/2021

"08" липня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бершадської міської об`єднаної громади про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати за нею, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на цілий житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бершадь Вінницької області помер її батько ОСОБА_2 .. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно - цілий житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Її батько ОСОБА_2 при житті отримав дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , яке було розпочато у травні 1967 року і завершено в серпні 1969 року.

По завершенню будівництва був складений акт про введення будинку в експлуатацію, за підписами членів комісії і відповідно до чинного законодавства, яке діяло на час виникнення даних правовідносин, що підтверджується актом від 30.06.1970 року.

Але, ОСОБА_2 збудувавши будинок по АДРЕСА_2 , який був прийнятий в експлуатацію, не зареєстрував відповідно до закону право власності на даний будинок і не отримав правовстановлюючого документу.

Крім того, не представляється можливим відновити дозвільні документи на даний будинок, оскільки в архівній установі на зберіганні знаходяться документи лише з 1987 року.

Згідно технічного паспорту житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 побудований в 1969 році; домоволодіння не містить будівель та споруд, які є самочинними, і її батько ОСОБА_2 набув право власності на даний будинок в порядку, який існував на час його будівництва.

Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом померлого батька і спадщину після його смерті прийняла шляхом подачі відповідної заяви; інший спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилася у встановленому законом порядку.

Але, оформити належним чином спадкове майно не представляється можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначений житловий будинок.

Внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на даний будинок, вона позбавлена можливості здійснити свої права на спадкування, і тому змушена звернутися в суд із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів .

Представник позивача адвокат Мандзій Н.К. в судове засідання не з`явилася, письмово просила справу розглянути у її та позивача відсутність, вимоги задовольнити.

Представник відповідача міський голова В.Драган надав на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бершадь Вінницької області помер батько позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 03.04.2009, копією свідоцтва про народження від 13.08.1957 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 14.01.1977.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно - цілий житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами технічного паспорту на житловий будинок.

ОСОБА_2 при житті отримав дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 , яке було розпочато у травні 1967 року і завершено в серпні 1969 року.

По завершенню будівництва був складений акт про введення будинку в експлуатацію, за підписами членів комісії відповідно до чинного законодавства, яке діяло на час виникнення даних правовідносин, що підтверджується актом від 30.06.1970 року.

Але, ОСОБА_2 збудувавши будинок по АДРЕСА_2 , який був прийнятий в експлуатацію, не зареєстрував відповідно до закону право власності на даний будинок і не отримав правовстановлюючого документу, що підтверджується довідкою № 348 від 18.06.2020 року виданою КП «Бершадське РБТІ».

Крім того, не представляється можливим відновити дозвільні документи на даний будинок, оскільки в архівній установі на зберіганні знаходяться документи лише з 1987 року, що підтверджується відомостями архівного сектору Бершадської РДА.

Згідно технічного паспорту житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 побудований в 1969 році; домоволодіння не містить будівель та споруд, які є самочинними, і її батько ОСОБА_2 набув право власності на даний будинок в порядку, який існував на час його будівництва.

ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом померлого батька і спадщину після його смерті прийняла шляхом подачі відповідної заяви; інший спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилася у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою № 409/01-16 від 21.10.2020 року виданою Бершадською державною нотаріальною конторою.

Але, оформити належним чином спадкове майно не представляється можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначений житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 410/02-31/02-14 від 21.10.2020 року.

За приписами ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ч.1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення ЦК України застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності.

На час завершення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_2 питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності па житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Крім того, державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна.

Відповідно до п. 4.18 Порядку, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

А тому враховуючи все вище викладене, суд приходить до переконання, що позивач не має можливості у встановленому порядку у нотаріальній конторі оформити своє право власності на нерухоме майно після смерті свого батька. Саме через цю обставину вона змушена звернутись за захистом своїх прав до суду.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ..

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 268, 258, 259, 264, 265, 354, 355, 392 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Бершадської міської об`єднаної громади про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_3 ) як за спадкоємцем першої черги за законом право власності на цілий житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 55,4 кв.м., житловою площею 35,3 кв.м., що позначається літерою «А» з відповідними господарськими будівлями та спорудами: веранда - літера «а», вхідний майданчик - літера «а1», сарай - літера «Б», літня кухня - літера «В», погріб - літера «Впід», туалет - літера «Т», споруди -1-3, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь