Дата документу 10.03.2021 Справа № 315/275/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/275/18 Головуючий у 1 інстанції: Телегуз С. М.
Провадження № 22-ц/807/491/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) площею 8,31 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області та належить спадкодавцеві на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 2219970, виданого на підставі розпорядження голови Гуляйпільської райдержадміністрації 29.09.1996р. Вона є спадкоємцем за заповітом, і тому звернулася до Гуляйпільської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як нею був пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказує, що в установлений законом шестимісячний строк вона не мала змоги звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як не знала, що являється спадкоємцем за заповітом.Крім того хворіла протягом основної частини строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати причину пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини поважною та визначити додатковий строк у три місяці, який є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року позов задоволено.

Визнано причину пропуску ОСОБА_2 строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , поважною.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у три місяці після набрання чинності даним рішенням.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 як особа, що не приймала участі у справі, на підставі ст. 352 ЦПК України подала апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення впливає на її права та інтереси, оскільки вона є дружиною ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був чоловіком ОСОБА_3 та прийняв спадщину після неї, а скаржниця прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 . У зв`язку із чим вона - ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги, оскільки прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 . Між тим, до участі у цій справі вона залучена не була, хоча наявний спір саме між спадкоємцями, а не між спадкоємцем ОСОБА_2 та Полтавською сільрадою. По суті справи вказує, що ОСОБА_2 знала про існування заповіту, а тому поважних причин неподання нею заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк не мається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 зазначає, що спадщина була визнана відумерлою, а тому позивач правильно визначила відповідача в особі Полтавської сільради, яка є розпорядником майна територіальної громади, до якої відійшло майно померлої ОСОБА_3 . Вважає, що судом при розгляді справи було дотримано норми матеріального і процесуального права, а права та інтереси апелянта не порушуються оскаржуваним рішенням у цій справі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представників позивача та апелянта, кожен з яких підтримав свою позицію, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши витребувані спадкові справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за такими підставами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 21 листопада 2017 року (а.с.9).

Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якого входить земельна частка (пай) площею 8,31 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Вказана земельна частка (пай) належить спадкодавцеві на підставі сертифікату на право власності на земельну ділянку серії РН № 2219970, виданого на підставі розпорядження голови Гуляйпільської райдержадміністрації 29.09.1996р.

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом, що підтверджується копією заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 24 від 26.01.2001р. ( а.с.8).

Як спадкоємець за заповітом позивач звернулася до Гуляйпільської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину.

Однак нотаріус своєю постановою від 28.02.2018р. відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як нею

пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

В позові ОСОБА_2 зазначала, що не була обізнана про існування заповіту, про який дізналась лише наприкінці 2017р., а також з 27.07.2004р. по 28.04.2005р. перебувала на лікуванні у лікаря невролога КУ «Сєвєродонецького центру первинної медико-санітарної допомоги» з діагнозом: остеохондроз поперекового хрестця правового відділу хребта з вираженим больовим синдромом.

Вважала вказані обставини поважними причинами пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини, тому просила суд з їх урахуванням визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, судом першої інстанції було взято до уваги заяву відповідача в особі Полтавської сільської ради про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності ( а.с. 24). Також суд визнав вказані позивачем ОСОБА_2 причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними.

Апеляційна скарга подана особою, яка не приймала участь у цій справі, але вважає, що оскаржуваним рішення порушені її права.

Так, представники апелянта в ході апеляційного розгляду вказували, що ОСОБА_2 була обізнана, що спадщину як спадкоємець за законом після смерті дружини ОСОБА_3 прийняв її чоловік ОСОБА_4 , а після його смерті ОСОБА_1 як нова дружина останнього. Тому спір виник між позивачем та нею як спадкоємцями, а не з органом місцевого самоврядування. Також вказувала, що не мається поважних причин для надання позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини через 14 років після смерті спадкодавця, а вирішення питання про надання додаткового строку позивачу впливає на її права щодо розміру належного їй спадкового майна.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

У відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, вказані у заповіті.

Статтею 1241 ЦК України унормовано, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, успадковують половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень частини 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Права спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, будуть захищені судом, якщо:1) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини у 6-місячний строк;2) ці обставини визнані судом поважними.

Так, Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Однією з підстав, на яку особливо часто посилаються спадкоємці, є незнання про смерть спадкодавцяабо про наявністьзаповіту.

Переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій по справі № 565/1145/17 ВС у постанові від 26 червня 2019 року зазначив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є достатньо поважною причиною для задоволення позовних вимог про призначення додаткового строку для прийняття спадщини. В рамках даної справи судами було встановлено, що позивач на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем і про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами 6-місячного строку для прийняття спадщини. При цьому, спадкова справа після смерті спадкодавця не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом.

Відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Дослідивши надані спадкові справи з метою визначення статусу апелянта відносно спадкування, а відтак, з`ясування питання, чи порушуються її права оскаржуваним рішення, колегія встановила наступні обставини.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували в зареєстрованому шлюбі та були зареєстровані і постійно проживали в с. Ольгівське, Гуляйпільського району ( а.с. 28-зворот).

Обидва подружжя склали за життя заповіти на користь ОСОБА_2 про заповідання їй всього майна, право на яке вони будуть мати на день своєї смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 , з якою на час її смерті перебував у шлюбі і постійно проживав її чоловік ОСОБА_4 , а тому в такий спосіб прийняв після нею спадщину.

Оскільки на час смерті ОСОБА_3 мався не скасований заповіт, то її чоловік ОСОБА_4 як непрацездатна особа мав право лише на обов`язкову частку у спадщині.

Спадкову справу після смерті ОСОБА_3 було заведено у Гуляйпільській державній нотаріальній конторі 13 грудня 2017р. за № 91/2017 за заявою ОСОБА_2 , якій постановою нотаріуса цієї нотаріальної контори від 28.02.2018р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини ( а.с. 10, 11, 25-30).

Після смерті ОСОБА_3 її чоловік ОСОБА_4 уклав шлюбу з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 42-43, 45, 157).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер ( а.с. 113-зворот).

Після його смерті заведена 23.07.2007р. спадкова справа № 246/2007 за заявою спадкоємця за законом ОСОБА_1 .

Державним нотаріусом визнано, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 за заповітом видано лише на ѕ частини, тобто з урахуванням належної ОСОБА_4 обов`язкової частки, яку він за життя не встиг оформити.

Тому ця обов`язкова частка в подальшому після смерті ОСОБА_4 була успадкована його другою дружиною ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину на майно, яке належало ОСОБА_4 .

Отже, станом на листопад 2017 року, коли позивач стала звертатись з приводу спадщини після обох спадкодавців, таке спадкування вже мало відбуватись із урахуванням всіх вказаних обставин, а саме, смерті спадкоємця ОСОБА_4 та прийняття після нього спадщини,зокрема, тієї, що належала йому після смерті ОСОБА_3 , його іншим спадкоємцем за законом ОСОБА_1 .

В такому разі саме ОСОБА_1 мала визначатись як відповідач у всіх справах щодо спадкування після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заперечуючи проти скарги, ОСОБА_2 вказувала, що визначення відповідачем у цій справі Полтавської сільради Гуляйпільського району Запорізької області є правильним, оскільки спадщину після смерті ОСОБА_3 судовим рішення визнано відумерлою.

Дійсно, рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2011р. було задоволено заяву прокурора в інтересах територіальної громади с. Полтавка Гуляйпільського району в особі Полтавської сільської ради та визнано відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 у вигляді права на земельну частку (пай) у розмірі 8,31 умовних кадастрових гектарів.

Між тим, ОСОБА_2 одночасно з подання позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 оскаржила вказане рішення, яке було скасовано постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27.03.2018р. та заяву прокурора залишено без розгляду ( а.с. 136-137).

Про оскарження вказаного рішення ОСОБА_2 суд при розгляді цієї справи не повідомила, тому суд вважав, що належним відповідачем правильно визначено Полтавську сільську раду.

Також ОСОБА_2 було достеменно відомо, що обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 прийнято її чоловіком ОСОБА_4 , оскільки саме їй 23.11.2017р. було видано довідку сільським головою, згідно з якою зі спадкодавцем ОСОБА_3 весь час до її смерті постійно проживав її чоловік ОСОБА_4 , 1934р.н. ( а.с. 28-зворот), яку позивач долучила до своєї позовної заяви у цій справі.

Про те, що відповідачем у справі мала бути визначена саме ОСОБА_1 свідчать і подальші дії ОСОБА_2 , яка звернулась із заявою до Державного нотаріуса Гуляйпільської державної нотаріальної контори Запорізької області з приводу питання про незаконність видачі ОСОБА_6 свідоцтва від 10.09.2007р. про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на земельну ділянку в цілому на порушення її частки на цю спадщину ( а.с. 74-75).

А також те, що ОСОБА_2 у іншій цивільній справі про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , відповідачем була визначена саме ОСОБА_1 .

В первісно поданій заяві від 13.12.2017р. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_2 вказувала, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 ( а.с. 26).

У наступній заяві від 04.07.2018р. після надання їй судовим рішенням додаткового строку на звернення до нотаріуса Пешеходова Н.І. вже зазначає, що крім неї після смерті ОСОБА_3 є інші спадкоємці, зокрема, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 140).

В заяві від 27.02.2019р. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_2 вже також зазначає, що спадкоємцем є його дружина ОСОБА_1 ( а.с. 162).

Спадкоємець ОСОБА_1 у своїй поданій до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 указала ОСОБА_2 як спадкоємця ( а.с. 155-зворот).

04.07.2018р. ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким вона отримала право на Ѕ частину у спадщині, яка складається з права на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності КСП ім.. Свердлова Полтавської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області розміром 8,73 умовних кадастрових гектарів, яка належить спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі дубліката сертифікату серії РН № 210970, виданого Гуляйпільською РДА 24.08.1996р. ( а.с. 144-зворот).

Отже, спір з приводу спадкування як після смерті ОСОБА_3 , так і після смерті ОСОБА_4 , насправді існує між спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки к моменту вирішення питання позивачем щодо додаткового строку спадкоємець ОСОБА_3 ОСОБА_4 також помер, а тому набуває прав на спадкування частки ОСОБА_4 у спадщині після смерті ОСОБА_3 наступний спадкоємець ОСОБА_1 .

При цьому, колегія не приймає доводи представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 про те, що потреби для залучення ОСОБА_1 у цю справу не було, оскільки спадщина визнана відумерлою, як неспроможні з огляду на те, що позивачу достеменно було відомо про те, що на цей час помер ОСОБА_4 , який успадкував обов`язку частку після смерті ОСОБА_3 , а тому цю частку успадкувала наступний спадкоємець апелянт ОСОБА_1 . До того ж, ОСОБА_2 оскаржила рішення про відумерлість спадщини, а тому не могла вже позиватись до Полтавської сільради при наявності іншого спадкоємця. А спору між позивачем та Полтавською сільською радою наразі і не малось, оскільки остання самоусунулась, беззаперечно визнавши позов, хоча їй було відомо про наявність спадкоємця обов`язкової частки.

Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню відповідно до п. 4 ч. 3 статті 376 ЦПК України у зв`язку з допущеним процесуальним порушенням, яким є незалучення у справу особи, права та інтереси якої зачіпаються оскаржуваним рішенням, що за вище вказаною процесуальною нормою є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. При цьому, колегія у такому випадку не може перевірити правильність вирішення позову по суті у зв`язку із визначеннямв якості відповідача неналежної особи, а тому відмовляє у позові саме за цими підставами.

Вказане не позбавляє ОСОБА_2 права заявити такий позов до іншого спадкоємця як належного відповідача, який у такому разі буде спроможним у спорі вирі-

шувати правомірність заявлених нею вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 26 березня 2018 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Полтавської сільської ради ради Гуліяйпільського району Запорізької області відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 березня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.