Справа №487/4576/20
Провадження №2/487/460/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

12.08.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є рідною сестрою ОСОБА_4 . 31.08.2007 остання зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . В подальшому, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.04.2011 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Також, позивач зазначає, що вона зі своєю сестрою, її чоловіком та сином проживала в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, відповідач з листопада з ними не мешкав, не сплачував аліментів та не цікавився долею свого сина.

Крім того, у позові вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла і усі обов`язки з виховання неповнолітнього ОСОБА_3 взяла на себе позивач: опіка його здоров`ям, навчанням, одягом, повсякденним розвитком та іншим.

В свою чергу, ОСОБА_2 01.06.2020 звернувся до нотаріуса Ягужинської К.Т. та написав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його сина, у зв`язку з поганим станом здоров`я відповідача.

Зазначені у сукупності обставини, на думку позивача, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою суду від 26.08.2020 провадження по справі було відкрито.

Ухвалою суду від 27.01.2021 закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить суд винести рішення з урахуванням наданого Органом опіки та піклування висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу у останніх народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.04.2008, актовий запис №1203 від 15.04.2008.

Дитина проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію від 18.07.2019 та 09.06.2020.

Також, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 20.05.1997 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги.

Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У відповідності до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейський суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Савіни проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статусу остаточного, вказав, в тому числі, на необхідності з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 6 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно характеристики Миколаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №50 ім. Г.Л. Дівіної. від 27.05.2020 №01-23/81 ОСОБА_3 , 2008 року народження, учень 5-А класу, зарекомендував себе з позитивної сторони. Вихованням останнього займалася його мати ОСОБА_4 , а його батько, ОСОБА_2 офіційно розлучений з матір`ю, з родиною не проживав, участі у виховання дитини не брав, має групу інвалідності, проживає за адресою: Миколаївська область, Братський район, с. Ілічівка. Під час хвороби та після смерті ОСОБА_4 малолітнім опікувалася тітка ОСОБА_1 , яка відвідувала батьківські збори, цікавилася навчанням ОСОБА_3 та інше.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому ММР про доцільність позбавлення батьківських прав, від 02.12.2020 №6933/02.02.01-22/25/14/20, Орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно заяви відповідача, останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Викладені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виховання, утримання неповнолітнього сина, та небажання виконувати свої батьківські обов`язки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, тривалий час свідомо не піклується про свого малолітнього сина, не забезпечує його фізичний та духовний розвиток, не стежить за його здоров`ям та навчанням, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, і тому, в інтересах дитини, існують правові підстави для задоволення позовних вимог і позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений при подачі позову, підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, місцезнаходження м. Миколаїв пр. Богоявленський, 1, .

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 05.03.2021.