КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/1537/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10355/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Белоконної І.В., по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віти Володимирівни, третя особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання недійсним електронних торгів, недійсним акту про проведення електронних торгів, про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати недійсними електронні торги з продажу Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , оформлені протоколом № 521298 від 11 січня 2021 року; визнати недійсним акт про проведені торги ВП № 57449240 від 12 січня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ляпіна Д.В. щодо Ѕ вказаної квартири; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 48, видане 13 січня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Чорнєй В.В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56128892 від 13 січня 2021 року приватного нотаріуса КМНО Чорнєй В.В. щодо Ѕ вказаної квартири. Позов мотивований тим, що продаж Ѕ квартири АДРЕСА_1 та реєстрація права власності на неї відбулись з порушенням норм чинного законодавства (а.с. 1-6).

У травні 2021 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом обмеження доступу ОСОБА_2 до Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням у даній справі. Заява обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_2 неправомірно набув право власності на Ѕ частину квартири. На сьогоднішній день відповідач намагається протиправно проникнути до спірної квартири, надіслав лист про не допуск власника до квартири та що хоче ознайомитися з квартирою, отримати до неї доступ, крім того, пошкодив замки в квартирі та змінив замки в тамбурі, у зв`язку з чим вона з дітьми не могла потрапити до квартири. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що в результаті призведе до значних матеріальних збитків для позивача. Звертала увагу на те, що збільшила позовні вимоги, доповнивши їх вимогою про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 на її користь Ѕ частину спірної квартири. Враховуючи вказане, заходи забезпечення пов`язані із заявленими позовними вимогами у справі (а.с. 46-50).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с. 54-55).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 08 червня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Миронюк Д.Д. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову (а.с. 57-67).

В апеляційній скарзі зазначив, що позивач збільшила позовні вимоги, доповнивши їх вимогою про витребування з незаконного володіння ОСОБА_2 на її користь Ѕ частину спірної квартири. Враховуючи вказане, обраний захід забезпечення позову шляхом обмеження доступу до Ѕ квартири пов`язаний із заявленими позовними вимогами у справі, не порушує прав інших осіб та дозволяє зберегти майнові права сторін в існуючому стані до вирішення судового спору. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, що в результаті призведе до значних матеріальних збитків для позивача.

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені на зазначені ними адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Відповідач ОСОБА_2 був сповіщений врученням поштового повідомлення про що свідчить відмітка працівників пошти, подав письмову заяву про відкладення розгляду справи, проте причини неявки в заяві не зазначив і доказів поважних причин такої неявки до суду не надав (а.с.74-81).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, виходив з того, що обмеження доступу власнику до належної йому частини квартири суперечить правовій природі інституту права власності та не є співмірним із заявленими позовними вимогами, до того ж заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що предметом заявлених позовних вимог у цій справі є визнання недійсними електронних торгів з продажу Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , визнання недійсним акта про проведені торги та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо Ѕ вказаної квартири.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.(ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначала, що існує загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки їй може бути завдано значних матеріальних збитків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з прилюдних торгів, оформлених протоколом № 521298 від 11 січня 2021 року, придбав Ѕ частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову шляхом обмеження доступу ОСОБА_2 до Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням у даній справі фактично до вирішення спору по суті заборонять власнику користуватися належною йому частиною квартири.

При цьому, вимог про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою чи припинення права власності на Ѕ квартири ОСОБА_1 заявлено не було, а тому вжиття заходів забезпечення позову у вигляді обмеження доступу ОСОБА_2 до Ѕ частини його квартири не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи, що відсутні правові підстави для забезпечення позову, колегія суддів визнала доводи апелянта неспроможними і відхилила.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

За змістом положень ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову (пункт 4 частини 1 ст. 353 ЦПК України), після їх перегляду в апеляційному порядку, оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 16 липня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова