Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2818/20

Провадження № 2/126/322/2021

"01" липня 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

Директор Київського міського центру зайнятості звернувся до суду із вказаним позовом.

Позовну заяву мотивує тим, що до Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості 24.06.2020 звернулася гр. ОСОБА_1 із заявою про надання їй статусу безробітного.

На період карантину прийом громадян у центрах зайнятості відбувається з певними обмеженнями з урахуванням вимог, викладених у постанові Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-СоV-2» (із змінами).

Відповідач для отримання статусу безробітного 24.06.2020 направила скан-копію заяви на офіційну електронну адресу Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості, в якій власноруч зазначила інформацію про те, що вона через відсутність роботи немає заробітку, інших передбачених законодавством доходів, не забезпечує себе роботою самостійно, готова та здатна приступити до роботи.

Також, відповідач була ознайомлена з правами та обов`язками безробітного та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття.

Наказом від 25.06.2020 № НТ200625 відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» відповідачу надано статус безробітного з 25.06.2020, тобто наступного дня з моменту звернення, оскільки заява надійшла в неробочий час.

Згідно Наказу від 13.07.2020 № НТ200713, як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до ч. 1,3,4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 25.06.2020.

Згідно п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та відповідно до пп. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792, наказом Оболонської РФ КМЦЗ від 19.10.2020 № НТ201019 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено її реєстрацію як безробітного у зв`язку з встановленням факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного.

При здійсненні обміну інформацією з Пенсійним Фондом України, позивачем виявлено порушення умов перебування відповідача на обліку як безробітного в період отримання допомоги по безробіттю, а саме перебування в трудових відносинах з ТОВ «Будинок Комфорту» () з 16.12.2019 по 26.06.2020.

Відповідно до пп. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, який затверджено Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1, розслідування згідно з цим порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття.

Керуючись вищезазначеними нормами законодавства, 08.10.2020 КМЦЗ складений Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 2233.

Згідно висновків Акту: « ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Будинок Комфорту» з 16.12.2019 року по 26.06.2020 року. Звільнена за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України».

До Акту надані копії наступних документів:

1. Наказ про прийняття на роботу від 12.12.2019 № 55-К;

2. Наказ про припинення трудового договору від 26.06.2020 № 232-К.

Враховуючи вищевикладене, при зверненні до центру зайнятості 24.06.2020 відповідач приховала факт свого працевлаштування, була зайнятою особою, відтак не належала до числа безробітних осіб та не мала підстав на отримання допомоги по безробіттю.

Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості 27.10.2020 видано наказ № 57/278-02/20 відповідно до якого прийнято рішення щодо повернення гр. ОСОБА_1 нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення.

Згідно довідки-розрахунку від 21.10.2020 № 294 розмір нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 16815 грн. 22 коп. (шістнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень двадцять дві копійки).

Гр. ОСОБА_1 надіслано лист-повідомлення від 27.10.2020 № 278.1-5001/20 про необхідність повернення коштів в добровільному порядку, за зареєстрованим місцем проживання, та за фактичним місцем перебування, а також на електронну адресу відповідача зазначену при зверненні до служби зайнятості. Відповідач станом на теперішній час кошти в добровільному порядку не повернула.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості кошти в розмірі 16815 грн. 22 коп. та витрати на сплату судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп..

13.04.2021 відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими з тих підстав, що в своїй позовній заяві позивач вказує, що при здійсненні обміну інформацією з Пенсійним Фондом України виявленні порушення умов перебування відповідача на обліку як безробітного в період отримання допомоги по безробіттю, а саме перебування в трудових відносинах з ТОВ «Будинок Комфорту» () з 16.12.2019 року по 26.06.2020 р. Так, вона дійсно 24.06.2020 року ввечері подала заяву про надання статусу безробітного до Оболонської філії Київського міського центру зайнятості шляхом надсилання на e-mail центру, оскільки цього ж дня подала заяву про звільнення. Станом на 26.06.2020 р. їй не було відомо чи наданий їй статус безробітного та чи прийняті документи, які були нею надіслані.

При зверненні до центру зайнятості в неї не було мети приховати своє працевлаштування в ТОВ «Будинок Комфорту», оскільки вона дійсно подала заяву про звільнення ввечері 24.06.2020 року і 25 червня вдень дізналася, що її можуть звільнити лише 26.06.2020 року, тому в подальшому було змінено дату заяви про звільнення, тобто останній її робочий день в ТОВ «Будинок Комфорту» був саме 25.06.2020 року. А отже і нарахування заробітної плати не відбувалося, в той час коли їй були призначенні виплати Оболонською філією Київського міського центру зайнятості.

При надсиланні шляхом відправлення на електронну скриньку до центру зайнятості 24.06.2020 року документів, нею не було надіслано копію трудової книжки чи наказу про звільнення, оскільки їй невідомий був алгоритм, яким чином відбувається реєстрація та чи зареєструють її безробітною. Тобто, посадовою особою Оболонської філії Київського міського центру зайнятості не в повному обсязі були перевірені та проаналізовані документи для надання їй статусу безробітного та призначення виплат. В період призначення виплат вона не була працевлаштована (була безробітною) та ніякого доходу не отримувала, крім виплат Київського міського центру зайнятості. Просить відмовити Київському міському центру зайнятості в позові.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що ним отримано відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позову з тих причин, що на момент подачі заяви відповідач не володіла інформацією про дату свого звільнення, а також, не надавала копію трудової книжки чи наказу про звільнення. В той же час, відповідач в своєму відзиві підтверджує факт свого працевлаштування на момент подачі заяви про надання статусу безробітного.

Відповідно до абз. 6 п. 20 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 № 792 у період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, статус безробітного надається особі, зазначеній в частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення», з першого дня реєстрації її у центрі зайнятості за її особистою заявою без дотримання вимог до наявності підходящої роботи. Реєстрація безробітного здійснюється в день подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного за формою, визначеною Державним центром зайнятості. Допомога по безробіттю у такому разі призначається з першого дня надання статусу безробітного.

Під час першого фактичного відвідування безробітним центру зайнятості, в якому він зареєстрований, що призначається в межах 30 календарних днів після відміни карантину, безробітний зобов`язаний подати до центру зайнятості, в якому він зареєстрований, документи, перелік яких визначено пунктами 17-19 цього Порядку.

Із заяви відповідача про надання статусу безробітного від 24.06.2020, яка заповнена та підписана нею власноруч вбачається, що останнє місце роботи: ТОВ «Будинок комфорту», період роботи: з 16.12.2019 по 24.06.2020. Отже, відповідачу надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю на підставі інформації зазначеної в поданій заяві від 24.06.2020, з наступного дня від звернення, оскільки заява надійшла в неробочий час.

Відповідно до наказу про розірвання трудового договору № 323-К від 26.06.2020 відповідача звільнено з посади 26.06.2020 на підставі заяви від 26.06.2020.

Тобто, на момент звернення до Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості 24.06.2020, відповідач перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Будинок Комфорту», про що не повідомила в своїй заяві про надання статусу безробітної.

Зважаючи на те, що відповідач свідомо не повідомила позивача про факт свого працевлаштування на момент звернення до центру зайнятості, що свідчить про недобросовісність її дій, сума виплаченого матеріального забезпечення за період з 25.06.2020 по 16.10.2020 року, яка становить 16815,22 грн. підлягає поверненню.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подана заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно частин 1 та 2 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про зайнятість населення № 5067-VІ від 05.07.2012 р., центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи. Згідно п. 1 п.19 та п. 21 ч. 2 ст. 22 цього ж Закону, територіальні органи центрального органу: виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, відповідно до покладених на них завдань здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до: Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи; забезпечують надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Судом встановлено, що відповідачка - ОСОБА_1 , 24.06.2020 направила скан-копію заяви на офіційну електронну адресу Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості, в якій власноруч зазначила інформацію про те, що вона через відсутність роботи немає заробітку, інших передбачених законодавством доходів, не забезпечує себе роботою самостійно, готова та здатна приступити до роботи.

Наказом від 25.06.2020 № НТ200625 відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» відповідачу надано статус безробітного з 25.06.2020.

Згідно Наказу від 13.07.2020 № НТ200713, як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до ч. 1,3,4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідачу призначено допомогу по безробіттю з 25.06.2020.

При здійсненні обміну інформацією з Пенсійним Фондом України, позивачем виявлено порушення умов перебування відповідача на обліку як безробітного в період отримання допомоги по безробіттю, а саме перебування в трудових відносинах з ТОВ «Будинок Комфорту» () з 16.12.2019 по 26.06.2020.

08.10.2020 КМЦЗ складений Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 2233.

Згідно висновків Акту: « ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Будинок Комфорту» з 16.12.2019 року по 26.06.2020 року. Звільнена за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України».

Наказом Оболонської РФ КМЦЗ від 19.10.2020 № НТ201019 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено її реєстрацію як безробітного у зв`язку з встановленням факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного.

Оболонською районною філією Київського міського центру зайнятості 27.10.2020 видано наказ № 57/278-02/20 відповідно до якого прийнято рішення щодо повернення гр. ОСОБА_1 нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення.

Згідно довідки-розрахунку від 21.10.2020 № 294 розмір нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 16815 грн. 22 коп. (шістнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень двадцять дві копійки).

Отже, як встановлено в судовому засіданні підставою для звернення до суду з боку позивача слугувало те, що відповідач при зверненні до центру зайнятості 24.06.2020 приховала факт свого працевлаштування, була зайнятою особою, відтак не належала до числа безробітних осіб та не мала підстав на отримання допомоги по безробіттю.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного, що визначено ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення».

Як зазначено у п. 8 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» та абз. 18 п.п. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 19.09.2018 року № 792, реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

Умови виплати допомоги по безробіттю, визначені ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», пов`язуються з початком настання безробіття, тобто наданням особі статусу безробітного.

Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, що визначено ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що фонд має право: стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Отже, саме на осіб, зареєстрованих в установленому порядку як безробітні, покладено обов`язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 17 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792 для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє документи, зазначені в п.п.1 п. 4 цього Порядку, а також: трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості).

Відповідно до пп. 1 п. 23 згаданого Порядку підставою для відмови у наданні статусу безробітного є відсутність на дату прийняття рішення про надання статусу безробітного документів, зазначених у пунктах 17 і 18 цього Порядку.

Позивачем не оспорюється, що при надсиланні 24.06.2020 року до центру зайнятості документів, ОСОБА_1 копію трудової книжки чи наказу про звільнення не надала. Тобто, посадовою особою Оболонської філії Київського міського центру зайнятості не в повному обсязі були перевірені та проаналізовані документи для надання їй статусу безробітного та призначення виплат.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не знайшло своє підтвердження недобросовісності з боку відповідача при отриманні допомоги по безробіттю та погоджується з доводами відповідача, що при зверненні до центру зайнятості в неї не було мети приховати своє працевлаштування в ТОВ «Будинок Комфорту», оскільки нею на момент звернення була написана заява про звільнення. Посадовою особою центру зайнятості не були перевірені документи для надання їй статусу безробітного. Та якщо навіть брати до уваги, що останній робочий день відповідача в ТОВ «Будинок Комфорту» був 25.06.2020 року, то в той час коли їй були призначенні виплати Оболонською філією Київського міського центру зайнятості, вона не була працевлаштована (була безробітною) та ніякого доходу не отримувала, крім виплат Київського міського центру зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.

Оскільки, позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення судового збору з відповідача на користь позивача.

Керуючись Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Законом України «Про зайнятість населення», ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, ст.ст.12, 76 - 81, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позову Київського міського центру зайнятості (01033, м. Київ вул. Жилянська, 47-Б) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів, відмовити у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь