Справа № 575/1132/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ярошенко Т.О.

з участю секретаря судового засідання Алєксєєнко І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області, правонаступником якої залучено Охтирську районну державну адміністрацію Сумської області про визнання рішення протиправним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2021 року до Охтирського міськрайонного суду за ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області від 10.02.2021 року надійшла вищевказана цивільна справа.

Ухвалою Великописарівського райсуду від 23 листопада 2020 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області про визнання рішення протиправним та його скасування за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Великописарівського райсуду від 20 січня 2021 року закрито підготовче провадження в справі та призначено судовий розгляд.

Ухвалою Великописарівського райсуду від 10.02.2021 року до участі в справі залучено правонаступника відповідача Охтирську районну державну адміністрацію, справу передано за підсудністю до Охтирського міськрайсуду.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України розгляд справи проводити у відсутність сторін, які про розгляд справи повідомлені.

Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд проаналізував матеріали справи, приходить до висновку, що провадження у справі необхідно закрити з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини 5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати.

Аналогічні правові висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 8 листопада 2019 року у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Предметом позову є визнання розпорядження голови Великописарівської РДА від 15.10.2020 року № 181- ОД протиправним та його скасування.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Великописарівської РДА від 15.10.2020 року № 181- ОД прийнято рішення щодо визначення способу участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом підтримування з дитиною регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а саме через тиждень забирати дитину в понеділок о 17 години та повертати до 15 години в неділю за адресою проживання АДРЕСА_1 ; спілкування батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 повинно здійснюватися за адресою АДРЕСА_2 ; з метою забезпечення всебічного розвитку та сімейного виховання дитини надати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право змінювати порядок побачень батька з дитиною за їх взаємною згодою.

Позивачка вважає, що зазначене рішення відповідача порушує її права і свободи, а також прийнято на шкоду інтересам малолітньої дитини, оскільки навпіл розриває процес його виховання та навчання і суперечить вимогам ч.2 ст.155 СК України.

Суд не погоджується з доводами позивачки, викладеними у позові та зазначає, що оскаржуване розпорядження голови Великописарівської РДА від 15.10.2020 року № 181- ОД «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини» не створює для неї жодних правових наслідків, оскільки носить виключно рекомендаційний характер, а тому не може порушувати її права чи інтереси.

Тобто, оскаржуване розпорядження не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивачки, тому воно не може бути предметом спору.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Однією з підстав для закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Близькі за змістом правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (пункти 33-37), від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18 (пункт 34), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 810/5854/14).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій цивільній справі, чи з метою створення поза межами останньої передумов для визнання доказу, отриманого у іншій справі, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року справа №333/6816/17 провадження 14-87 цс 20. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі позовом ОСОБА_1 до Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області, правонаступником якої залучено Охтирську районну державну адміністрацію, про визнання рішення протиправним та його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, ст.255, 258, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Закрити провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Великописарівської районної державної адміністрації Сумської області, правонаступником якої залучено Охтирську районну державну адміністрацію, про визнання рішення протиправним та його скасування.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду складена 05 березня 2021 року.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Т.О.Ярошенко