Дата документу 09.03.2021
Справа № 334/1366/20
Провадження № 2/334/483/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Панасюри Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», третя особа: Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою, в якій просить зняти арешт, що був накладений на все її рухоме і нерухоме майно, постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.08.2010 року у виконавчому провадженні № 20031165 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2247 виданий 09.06.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що 15.11.2019 року вона дізналась, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 20031165, виданий 25.08.2010 виданого старшим державним виконавцем Ленінського ВДВСЗМУЮ (перейменовано на Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)) Сіваковою О. О. арештовано нерухоме майно Позивача, а саме: 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , інша частина квартири 1/2 частина належить ОСОБА_3 , відносно до якої не відкрито виконавче провадження.

18.02.2020 року позивачка звернулася до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту з квартири.

31.02.2020 року Дніпровський ВДВС у м. Запоріжжя повідомив її про те, що на виконанні у Дніпровського ВДС м. Запоріжжя, що відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2017 року, виконавчий лист № 2-2247 виданий 09.06.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя повернуто стягувачу. У 2010 році виконавче провадження при подачі виконавчого листа за номером №2-2247 вперше, мав найменування: виконавче провадження ВП 20031165.

Виконавчий лист № 2-2247 двічі повертався стягувачу, але арешт на майно Позивачки був накладений в рамках виконавчого провадження: ВП 20031165, постановою від 25.08.2010 року.

Позивачка звернулась до Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі із заявою про скасування арештів, проте її було відмовлено. Посилаючись на викладене, та вказуючи про те, що на сьогодні зазначене виконавче провадження вже закінчене, однак арешт не був знятий виконавчою службою, просить зняти арешт в судовому порядку.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

В судове засідання позивачка та її представник адвокат Погосян М.А. не з`явилися, представник надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав., був повідомлений належним чином, через оголошення на сайті суду, оскільки інформація про його місце реєстрації відсутня.

Представник АТ «Банк «Фінанси та кредит»в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Третя особа Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дізналась, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна постановою від 25.08.2010 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 20031165, винесеною старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ Сіваковою О.О. нерухоме майно позивача, 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обтяжено. (а.с. 9-11)

Інша 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_3 , відносно до якої не відкрито виконавче провадження.

18.02.2020 року позивачка звернулася до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту з квартири. (а.с. 15)

Листом №19879 від 21.02.2020 року за підписом начальника Проценко А.Ю. Дніпровський ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повідомив позивачку, що на виконанні Дніпровського ВДВС ЗМУЮ перебувало виконавче провадження ВП 51248463 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2247 виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 , на користь АТ «Фінанси та кредит» суми боргу у розмірі 34291,02 грн.

28.09.2017 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»

На виконанні Дніпровського ВДВС ЗМУЮ перебувало виконавче провадження ВП 20031165 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-2247 виданого 09.06.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Фінанси та кредит» суми боргу у розмірі 34291,02 грн.

22.03.2011 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Тому відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. (а.с. 12-14)

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 № 606-XIV зі змінами та доповненнями) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У відповідності до приписів частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 наведеного Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Суд відхиляє посилання позивачки, що арешт з майна боржника має бути знятий у судовому порядку, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу і необхідність забезпечення виконання рішення шляхом накладення арешту відпала. Так, випадки, з якими пов`язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені приписами наведеного Закону, і винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника.

Оскільки повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляло його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі №910/8019/15-г.

Положення Закону «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачало зняття арешту лише у випадку закінчення виконавчого провадження виконанням, або повернення виконавчого документу суду, який його видав.

Повернення виконавчого документа стягувачеві не тягне зняття арешту, позаяк залишається невиконаним обов`язок, покладений на боржника судовим рішенням.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вище наведеного, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, про необхідність відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», третя особа: Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.03.2021.

Суддя: Баруліна Т. Є.