ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1131/20
Провадження №2/477/75/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді - Глубоченка С.М.,

за участі секретаря судового засідання - Спіркіної М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про усунення від права на спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Носова О.М. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилася спадщина, яку вона фактично одержала після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 на час смерті перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , однак шлюбні відносини між ними були припинені наприкінці 2016 року. Відповідач ОСОБА_2 перебував у стосунках з іншою жінкою та всупереч положенням статей 3, 15, 75 СК України не надавав жодної матеріальної підтримки своїй дружині, яка була особою з інвалідністю другої групи з дитинства внаслідок психічного захворювання та непрацездатною в звичайних виробничих умовах та обмеженою в самообслуговуванні. ОСОБА_3 не могла самостійно заробляти собі кошти для проживання та була обмежена в спілкуванні з іншими людьми, мала погані побутові умови та відсутність газопостачання в будинку де вона проживала. Наприкінці жовтня 2017 року ОСОБА_3 стала жертвою нападу невідомих осіб, внаслідок чого зазнала сильних фізичних ушкоджень та була госпіталізована до районної лікарні. Відповідач не відвідував свою дружину у лікарні, жодної допомоги не надавав, хоча вона знаходилася в безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги. ОСОБА_3 хворіла на хронічний гепатит, що і стало причиною її смерті. Під час лікування відповідач не надавав ніякої допомоги своїй дружині, яка перебувала у безпорадному стані. У жовтні 2017 року та перед смертю лише позивач відвідувала ОСОБА_3 у лікарні, купували їй ліки. Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України відповідач ОСОБА_2 має бути усунений від права на спадкування після смерті дружини ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 01 вересня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження та витребувано докази.

19 листопада 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті, викликані свідки.

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року визнано явку відповідача ОСОБА_2 обов`язковою.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Носов Олександр Миколайович у судовому засіданні у вступному слові та поясненнях по суті справи позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Українець ОСОБА_1 Вікторівна у вступному слові та поясненнях по суті справи позовні вимоги не визнали, в їх задоволенні просили відмовити, право на подання відзиву не скористались.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 2006 року по день її смерті. Після смерті батьків ОСОБА_3 вони з ОСОБА_3 почали вживати алкогольні напої, а згодом він вживання припинив, а його дружина продовжувала. На фоні постійного вживання алкогольних напоїв він з 2016 року перестав спільно проживати з ОСОБА_3 , однак продовжував їй постійно допомагати. Зокрема, купував продукти харчування, допомагав поратися по господарству, привозив дрова. Він постійно заступався за неї, захищав. З 2017 року проживає з іншою жінкою, однак шлюб з ОСОБА_3 не розірваний. Вона також мешкала з іншими чоловіками, один з яких у 2017 році наніс їй тілесні ушкодження, в результаті чого вона перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні, а після в психіатричній лікарні, оскільки в неї загострилася епілепсія. В це час він неодноразово відвідував дружину в психіатричній лікарні, привозив продукти, фрукти. Після виписки з лікарні він продовжував допомагати ОСОБА_3 - купував продукти, цигарки, оскільки вона курила . Вона продовжувала вживати алкоголь, однак розуміла свої дії. Бачив її в селі щодня зранку і ввечері, коли вона була в сильному алкогольному сп`янінні, то відводив її додому. За життя ОСОБА_3 він декілька разів намагався її лікувати, «кодував» від алкоголізму, лікував у клініці лікаря Авербуха. Примусово ОСОБА_3 не лікували, оскільки лікарі йому відмовляли через те, що в ОСОБА_3 не було «білої гарячки». Перед смертю ОСОБА_3 була госпіталізована в лікарню, в якій вона знаходилась два-три дні, а потім померла. В цей час він не відвідував її в лікарні, оскільки перебував за межами міста у відрядженні. Щодо позивача ОСОБА_1 зазначив, що остання приїжджала до ОСОБА_3 1-2 рази на рік - в поминальні дні та для отримання якихось документів. Вважав, що відсутні підстави для усунення його від спадкування за законом.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного рішення судом відкладено до 25 червня 2021 року.

Заслухавши вступні слова та пояснення по суті справи сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14 січня 2020 року серії НОМЕР_1 , виданого Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.86).

Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідач ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про шлюб від 16 червня 2006 року серії НОМЕР_2 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а.с.87).

У відповідності до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 28 січня 2020 року №186 на день відкриття спадщини, тобто на 17 грудня 2019 року разом з спадкодавцем ОСОБА_3 за однією адресою в АДРЕСА_1 були зареєстровані чоловік ОСОБА_2 , сестра ОСОБА_1 та племінники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (а.с.88).

З пояснень учасників справи вбачається, що сторони на день смерті ОСОБА_3 за однією адресою, хоча й були зареєстровані, однак не проживали.

Указана обставина, в силу частини першої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає, оскільки визнана учасниками справи.

Відповідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

05 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву приватному нотаріусу Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Бердніковій Аллі Юріївні про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті дружини ОСОБА_3 за законом (а.с.80).

Як убачається з матеріалів спадкової справи №13/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини звернулися 12 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 , як рідна сестра померлої та ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 як племінниця померлої (а.с.81, 82).

Згідно свідоцтва про народження від 11 червня 1985 року серії НОМЕР_3 , Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21 березня 2014 року № НОМЕР_4 та свідоцтва про встановлення батьківства від 22 листопада 1988 року серії НОМЕР_5 , позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою померлої ОСОБА_3 (а.с.7, 8, 9).

Відповідно до частини першої статті 1262 ЦК України ОСОБА_1 , як рідна сестра померлої ОСОБА_3 має право на спадкування за законом у другу чергу.

Доказів, що підтверджують родинні відносини ОСОБА_11 з померлою ОСОБА_3 як племінниці та рідної тітки, матеріали справи не містять, а тому черговість спадкування за законом щодо неї судом не досліджувалось.

Приписами статті 1258 ЦК України передбачена черговість спадкування за законом.

Так, згідно частини першої та другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Отже, станом на день подання заяви про прийняття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_1 та ОСОБА_11 не мали права на спадкування майна померлої ОСОБА_3 за законом через наявність спадкоємця першої черги за законом ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті дружини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доказування міститься й в приписах статті 81 ЦПК України.

Відповідно до положень, викладених в статті 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як передбачено статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення в цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як на підставу своїх вимог про усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом майна померлої ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Носов Олександр Миколайович посилаються на приписи частини п`ятої статті 1224 ЦК України, оскільки відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 квітня 2019 року по справі №752/12158/14-ц виклав правовий висновок, згідно якого для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин:

- ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання;

- перебування спадкодавця у безпорадному стані;

- потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Верховний Суд указав, що лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

При цьому, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

Також, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що вона була знайома з померлою ОСОБА_3 з дитинства та знає відповідача відтоді, коли він почав стосунки з ОСОБА_3 , однак зараз з ним вона не спілкується. ОСОБА_2 з ОСОБА_3 до її смерті не проживали разом близько п`яти років, але точного часу свідок не пам`ятає. Після того, як ОСОБА_2 припинив стосунки з ОСОБА_3 , він жив у місті, а потів зійшовся з іншою жінкою та почав з нею проживати в будинку на АДРЕСА_2 . Після розірвання стосунків ОСОБА_2 з ОСОБА_3 вона бачила, як вони разом їздили купували продукти, ОСОБА_2 привозив їй дрова, також ОСОБА_2 самостійно один раз на тиждень привозив їй продукти. Це продовжувалося десь до півроку до смерті ОСОБА_3 . Свідку відомо, що ОСОБА_3 хворіла на епілепсію з дитинства. В останнє, коли ОСОБА_3 проживала зі співмешканцем ОСОБА_16 , він її побив і вона проходила лікування в травматологічному відділенні. В останні дні перед смертю вона також знаходилася в лікарні. Зазначила, що до смерті бачила ОСОБА_3 майже кожного дня, віталась з нею, бачила її часто на городі. А в останні дні перед смертю ОСОБА_3 була в нетверезому стані, вони просто привіталися, при цьому ОСОБА_3 скаржилася їй, що вона нікому не потрібна, однак у тверезому стані вона на це не скаржилася. ОСОБА_3 могла до останнього часу ходити і можливо могла собі годувати, якщо були продукти. До смерті проживала з чоловіком, ОСОБА_16 , який її побив. Коли вона з цим співмешканцем проживала, ОСОБА_2 все одно приїздив до неї, допомагав. Позивача ОСОБА_1 бачила не часто. Зі слів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 приїздила з ОСОБА_25, на момент смерті ОСОБА_1 з ОСОБА_3 не проживали.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні суду показала, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . З ОСОБА_3 проживали на одній вулиці. На день смерті ОСОБА_3 з ОСОБА_2 проживали більше п`яти років окремо. Чи надавав ОСОБА_2 матеріальну допомогу ОСОБА_3 і чи допомагав він їй, свідок не знає. Бачила ОСОБА_3 кожного дня, вона проходила повз її будинок. Перед смертю ОСОБА_3 зійшлася з чоловіком, який її побив. З цим чоловіком вона проживала до смерті. Декілька разів бачила як приїздила до ОСОБА_3 її сестра ОСОБА_1 . Зі слів ОСОБА_1 відомо, що вона перебувала разом з ОСОБА_3 у лікарні. Приїздила ОСОБА_1 десь два рази на місяць. Іноді свідок зі ОСОБА_1 передзвонювалися. Відомо, що ОСОБА_3 отримувала пенсію та могла себе самостійно обслуговувати до смерті.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні суду показала, що з померлою ОСОБА_3 знайома давно, разом вчилися в одній школі, дружили сім`ями. ОСОБА_3 допомагала їй з дитиною. Останні два-три роки до смерті ОСОБА_3 , яка померла в 2019 році, ОСОБА_2 з нею не проживав. Однак, ОСОБА_2 допомагав ОСОБА_3 , постійно привозив їй продукти, дрова. ЇЇ чоловік, на прохання ОСОБА_2 , ці дрова колов, а взимку розчищав сніг на подвір`ї ОСОБА_3 . Коли ОСОБА_3 хворіла та знаходилася в лікарні «на Володарського» вони разом з ОСОБА_2 приїздили до неї, ОСОБА_2 привозив продукти, фрукти в лікарню. ОСОБА_2 часто допомагав ОСОБА_3 . Після стосунків з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 спочатку проживала зі співмешканцями ОСОБА_21 , потім з ОСОБА_16 . Чоловіки її били. У неї вдома збиралися люди і пили. Пенсію ОСОБА_3 отримувала на карту, ходила знімати її зі співмешканцем ОСОБА_16 , сама себе обслуговувала до смерті. Чи купував ОСОБА_2 ліки ОСОБА_3 вона не знає, але стверджує, що продукти харчування купував точно. До серпня 2018 свідок проживала поблизу ОСОБА_3 , потім переїхала за 1 км. від ОСОБА_3 , але вона постійно до неї заходила і заносила їй їжу та цигарки. Зі слів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 купував їй продукти та речі. ОСОБА_2 возив ОСОБА_3 купувати речі на ринок десь у 2018 році, купував за свій рахунок. ОСОБА_3 їй говорила, коли вона приходила до неї, що приїжджає ОСОБА_2 і допомагає їй. Знає, що ОСОБА_3 померла в лікарні від цирозу печінки. В останній рік, коли свідок заходила до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 вживала велику кількість спиртного, виглядала жахливо. В 2019 р. до смерті бачила ОСОБА_3 разів п`ять. Заходила до неї в будинок. Газу в домі не було. Бачила, як співмешканець замість води наливав ОСОБА_3 горілку. Співмешканка ОСОБА_2 скаржилася свідкові, що ОСОБА_2 возить ОСОБА_3 продукти.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , суду показала, що з ОСОБА_3 були сусідами, їх будинки знаходяться поряд. За життям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вона не слідкувала, оскільки ОСОБА_3 зловживала алкоголем. В 2017 році їй відомо, що ОСОБА_2 з ОСОБА_3 не проживав, але продовжував їй допомагати, після того як вони припинили стосунки. Після розірвання стосунків з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживала зі співмешканцями ОСОБА_21 , а потім з ОСОБА_16 . Відомо, що будинок ОСОБА_3 був відключений від газу, а ОСОБА_2 у 2019 році восени привозив їй дрова, а син свідка їх колов. Коли ОСОБА_3 знаходилася на лікуванні «на Володарського» ОСОБА_2 відвідував її та привозив продукти. ОСОБА_3 могла себе обслуговувати сама до смерті. В 2017 році вона прибирала городи сусідам.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні суду показав, що ОСОБА_2 близько 3-4 років до смерті ОСОБА_3 з нею не проживав, однак ОСОБА_2 допомагав їй до смерті - привозив продукти, цигарки, гроші, кожну зиму привозив дрова, в останнє - наприкінці осені до смерті ОСОБА_3 . Приїздив ОСОБА_2 до неї постійно. Разом з ОСОБА_2 близько двох раз відвідував ОСОБА_3 у лікарні «на Володарського», він завозив їй речі.

З оглянутого в судовому засіданні акту огляду спеціалізованої психіатричної МСЕК від 20 липня 2018 року №553/1, що міститься в медичній справі ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 є непрацездатною у звичайних виробничих умовах у наслідок стійких функціональних розладів, що призводить до вираженого обмеження життєдіяльності, працездатності, контролю над поведінкою з урахуванням тривалості захворювання. Під час засідання комісії ОСОБА_3 самостійно повідомила членам комісії, що вона спілкується з сусідами та їй допомагає колишній чоловік.

Підставою для винесення зазначеного експертного висновку указаний епікриз №332 Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1.

Як убачається із епікризу №3035/332 Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1, у ОСОБА_3 за період лікування стан значно покращився, скарг не має, доступна продуктивному контакту, емоції адекватні, дивиться за своїм зовнішнім виглядом, охайна.

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №9932/1385 КНП ММР «Міська лікарня №5» від 17 вересня 2020 року, хвора ОСОБА_3 була доставлена бригадою швидкої медичної допомоги 13 грудня 2019 року о 14.50 годин у приймальне відділення без супроводу родичів, була оглянута лікарями та госпіталізована в терапевтичне відділення з алкогольною хворобою печінки, 16 грудня 2019 року консультована наркологом та їй встановлено діагноз - хронічний алкоголізм, алкогольний галюциноз, було призначене лікування, проте стан хворої не поліпшився, 17 грудня 2019 року о 06.00 годині констатована смерть (а.с.93).

Захворювання на хронічний гепатит, що стало причиною смерті ОСОБА_3 (а.с.16) раніше 13 грудня 2019 року встановлено не було.

Аналізуючи зібрані докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 до госпіталізації в терапевтичне відділення КНП ММР «Міська лікарня №5» 13 грудня 2019 року не перебувала у безпорадному стані, а відповідач ОСОБА_2 не ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги.

Крім цього, судом не установлено, що ОСОБА_3 потребувала в допомозі саме ОСОБА_2 , оскільки на момент смерті вона, перебуваючи з ним в зареєстрованому шлюбі, мешкала з іншим чоловіком.

Серед іншого, як установлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 16 червня 2006 року, однак на час її смерті спільно не проживав.

Разом з цим, відповідно до частини третьої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Моментом припинення шлюбу у разі його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану є день реєстрації розірвання шлюбу, а у разі розірвання шлюбу судом - день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (стаття 114 СК України).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним не визнавався, а режим окремого проживання для подружжя, в силу статті 119 СК України, не встановлювався.

Отже, обставина непроживання та припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на день її смерті, при наявності факту державної реєстрації шлюбу, ніякого правового значення для спадкування майна померлої не має.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ураховуючи положення статті 141 ЦПК України та приписи Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ;

відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО

Повне рішення складено

25 червня 2021 року.