ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» липня 2021 року

м. Харків

справа № 629/5781/20

провадження № 22ц/818/4156/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року в складі судді Ткаченко О.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі до 2004 року, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Зазначила, що на даний час ОСОБА_3 продовжує навчання на 1 курсі, є курсантом Національного університету цивільного захисту України на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Не зважаючи на те, що їхній син навчається за рахунок державного замовлення у закладі зі специфічними умовами навчання, кошти необхідні на його проїзд, одяг, поповнення мобільного зв`язку тощо, яких не вистачає.

Вказала, що відповідач після досягнення сином повноліття, на його утримання матеріальної допомоги не надає та вона не в змозі самостійно утримувати їхнього сина.

Посилалася на те, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак вважає, що він має змогу утримувати сина та зможе сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн щомісяця.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Національному університеті цивільного захисту України у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду та до закінчення навчання 30 червня 2024 року чи до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

25 березня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Національному університеті цивільного захисту України, аліменти на його утримання, у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн, щомісяця, починаючи з дати подання позову до суду та до закінчення навчання - 30 червня 2024 року чи до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року, у якому ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року виправлено описку, позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рядового служби цивільного захисту, який навчається на факультеті оперативно-рятувальних сил Національного університету цивільного захисту України, аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн з індексацією відповідно до закону щомісячно, починаючи з 10 грудня 2020 року і до закінчення навчання у Національному університеті цивільного захисту України, а саме до 30 червня 2024 року, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років; зазначено, що рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 269,06 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, ене врахував того, що син навчається за рахунок бюджету, забезпечений харчуванням, одягом, взуттям, житлом за рахунок бюджету. Окрім того, отримує грошове забезпечення в розмірі 800,00 грн та вважав, що цієї суми достатньо курсанту для проведення дозвілля та придбання засобів особистої гігієни. Зазначив, що позивачкою не надано належних доказів щодо навчання сина саме до 30 червня 2024 року. Вказав, що судом не враховано відсутність у нього доходу у зв`язку з перебуванням його на обліку у центрі зайнятості, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, наявність непрацездатної матері, яка є інвалідом І групи, на його утриманні дружини (яка до речі є єдиною годувальницею у родині на теперішній час), а також наявності й нього хронічних захворювань.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі визначеному судом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4,5).

З довідки Національного університету цивільного захисту України № 25.14/385 від 15 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 з 30 серпня 2020 року наказом № 220 від 30 серпня 2020 року зарахований курсантом Національного університету цивільного захисту України, який є вищим навчальним закладом IV рівня акредитації державної форми власності, підпорядкований Державній службі України з надзвичайних ситуацій. Курсант ОСОБА_3 навчається на факультеті оперативно-рятувальних сил на 1 курсі за рахунок державного замовлення у закладі зі специфічними умовами навчання. Термін закінчення навчального закладу за освітнім ступенем бакалавра - червень 2024 року (а.с.6, 110).

Як вбачається з довідки Національного університету цивільного захисту України від 10 лютого 2021 року під час навчання курсанти вищих навчальних закладів ДСНС України знаходяться на повному державному забезпеченні та отримують не стипендію, а грошове забезпечення. Також, курсанти під час навчання забезпечуються харчуванням за рахунок держави, форменим одягом та іншим речовим майном по нормі № 4 (а.с.70,85).

Із довідки про доходи за період з серпня 2020 року по січень 2021 року вбачається, що загальна сума доходу ОСОБА_3 становить 3640,96 грн (а.с.71,86).

ОСОБА_2 вдруге одружився з ОСОБА_5 та у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_6 (а.с.43, 44).

З виписки амбулаторної карти ОСОБА_2 вбачається, що йому встановлено діагноз: оперативна міопія високої ступені, складний міопічний астигматизм, амбліопія серед. ст. (обох очей) (а.с.47).

Як вбачається з довідки № 330 від 09 лютого 2021 року ОСОБА_2 перебуває на обліку як безробітний в Мелітопольському міськрайонному ЦЗ з 08 лютого 2021 року (а.с.31,80).

Із довідки про доходи № 29 від 25 січня 2021 року вбачається, що ОСОБА_5 працює в МДСС імені М.Ф. Сидоренка ІС НААН на посаді лаборант та за період з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року загальна сума доходу становить 21 850,90 грн (а.с.48).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Встановивши, що ОСОБА_3 продовжує навчатися у Національному університеті цивільного захисту України та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 є працездатною людиною та має можливість надавати сину таку допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, який навчається, навівши обґрунтування розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, врахувавши матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я та наявність інших утриманців.

При цьому, колегія суддів зазначає, що сторонами в цивільному процесі, згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України, є позивач і відповідач. Основною ознакою сторін є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача.

Тому, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їхні права, тобто виносити рішення або ухвали про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Як вбачається з уточненого позову ОСОБА_1 просила стягнути аліменти на користь сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання у Національному університеті цивільного захисту України.

Однак, ОСОБА_3 , приймав участь в даній справі в якості третьої особи, самостійних вимог до відповідача він не заявляв.

Суд першої інстанції, частково задовольнив позовні вимоги, поширивши законну силу судового рішення на сина сторін та який не мав процесуального статусу позивача у цій справі, тобто судом ухвалено рішення про права та обов`язки третьої особи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду змінити в частині отримувача аліментів, зазначивши позивачку ОСОБА_1 .

За таких обставин рішення суду підлягає зміні, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу по суті залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 квітня 2021 року - змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рядового служби цивільного захисту, який навчається на факультеті оперативно-рятувальних сил Національного університету цивільного захисту України, в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн з індексацією відповідно до закону щомісячно, починаючи з 10 грудня 2020 року і до закінчення навчання у Національному університеті цивільного захисту України, а саме до 30 червня 2024 року, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 липня 2021 року.