Справа № 167/362/21
Номер провадження 2/167/201/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 липня 2021 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гармай І. Т.,

з участю секретаря судового засідання Ісакової Н. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31 травня 2018 року у м.Дрогобичі між нею та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого позивач передала відповідачу в позику 130 000,00 грн. без сплати відсотків, які останній зобов`язався повернути до 30 жовтня 2018 року. Втім у зазначений строк відповідач кошти не повернув, свої зобов`язання за укладеним договором не виконав. З урахуванням викладеного просить суд, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 160 804,66 грн., яка складається з основної суми боргу - 130000 грн, інфляційних втрат за період з листопада 2018 року по березень 2021 року - 21060,00 грн., 3 % річних за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2021 року - 9744,66 грн. та судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 1608,05 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 20 травня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, судове засідання призначено на 08 червня 2021 року о 14 год. 00 хв.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 08 червня 2021 року розгляд даної справи відкладено на 14 год. 00 хв. 29 червня 2021 року. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом повторного направлення поштової кореспонденції та опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 29 червня 2021 року розгляд справи відкладено на 11 год. 00 хв. 14 липня 2021 року. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення поштової кореспонденції та опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Позивач в судове засідання не з`явилася, 08 липня 2021 року подала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. З відповіді Копачівської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 18 травня 2021 року, вбачається, що місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, адресовані йому судові повістки та матеріали позову на адресу суду поверталися з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою. За таких обставин повідомлення відповідачу про дату, час та місце розгляду справи здійснювалось судом в порядку, передбаченому п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). З огляду на положення п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд доходить висновку про розгляд справи на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У відповідності до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори).

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Згідно з ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи 31 травня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики за умовами якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 130000 грн.(п. 1 Договору позики), а останній зобов`язався повернути борг до 30 жовтня 2018 року(п. 3 Договору позики).

За змістом п. 2 Договору позики від 31 травня 2018 року сторони підтверджують, що Позикодавець передав Позичальнику, а Позичальник отримав від Позикодавця гроші у розмірі зазначеному в п. 1 цього Договору на момент його підписання.

На день розгляду даної справи відповідач ОСОБА_2 борг за договором позики від 31 травня 2018 року позивачу не повернув, доказів зворотного суду не надано.

На підтвердження зобов`язань відповідача, позивачем був наданий для приєднання до матеріалів справи оригінал договору позики від 31 травня 2018 року. Із дослідженого договору позики вбачається, що сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти, дата отримання та строк повернення коштів.

Факт знаходження оригіналу договору позики у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що оскільки кошти отримані у борг не були своєчасно повернуті відповідачем, то позовні вимоги в частині стягнення суми позики в розмірі 130000 грн. необхідно задовольнити.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, суд зазначає таке.

Згідно з ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно п. 3 договору позики від 31 травня 2018 року зазначену вище суму(130000 грн.) Позичальник, зобов`язувався повернути готівкою в строк до 30 жовтня 2018 року.

За змістом ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період.

Індекс інфляції за листопад 2018 року становив 101,4 %, за грудень 2018 року - 100,8 %. Сукупний індекс інфляції за 2019 рік - 104,1 %, за 2020 рік - 105,0 %. Індекс інфляції за січень 2021 року становив 101,3 %, за лютий 2021 року - 101,0 %, за березень - 101,7.

Отже, сукупний індекс інфляції за період з листопада 2018 року по березень 2021 року становить 116,2 % (101,4 % х 100.8 %, х 104,1 % х 105,0% х 101,3 % х 101,0 % х 101,7 %).

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Відтак, інфляційні втрати становлять 21060 грн. (130000 грн.(сума боргу) ? 116,2% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 130000 грн).

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

Кількість прострочених днів у період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2021 року становить 912 дні.

Таким чином, три проценти річних за вказаний період складають 9736,97 грн. виходячи з розрахунку:

з 01/11/2018 по 31/12/2018 - 130000 x 3 % x 61 : 365 : 100 = 651,78 грн.;

з 01/01/2019 по 31/12/2019 - 130000 x 3 % x 365 : 365 : 100 = 3900 грн.;

з 01/01/2020 по 31/12/2020 - 130000 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 3900 грн.;

з 01/01/2021 по 30/04/2021 - 130000 x 3% x 120 : 365 : 100 =1282,19 грн.

Перевіривши розрахунок позивача суми трьох процентів річних судом встановлено, що заявлена сума позивача визначена у дещо більшому розмірі ніж сума трьох процентів річних відповідно до наведеного судом розрахунку.

За таких обставин, суд приходить до переконання, виходячи із того, що відповідач неналежно виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим порушив строк повернення позики, тому позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 21060 грн. необхідно задовольнити повністю, а позов в частині стягнення суми трьох процентів річних необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача суму в розмірі 9736,97 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за договором позики у розмірі 160 796,97 грн. (130000 грн. + 21060 грн.+ 9736,97 грн.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1608,05 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 77, 78, 81, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 31 травня 2018 року у розмірі 130000 (сто тридцять тисяч) гривень, інфляційні втрати в розмірі 21060 (двадцять одна тисяча шістдесят) гривень, три проценти річних в розмірі 9736 (дев`ять тисяч сімсот тридцять шість) гривень 97 копійок, а всього - 160 796 (сто шістдесят тисяч сімсот дев`яносто шість) гривень 97 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1608 (одна тисяча шістсот вісім) гривень 05 копійок сплаченого судового збору.

В решті задоволенні позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Рожищенський районний суд Волинської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 14 липня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І. Т. Гармай