ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Черкаси

Справа № 712/10617/17
Провадження № 22-ц/821/317/21
категорія: 301030500

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

головуючого: Єльцова В. О.

суддів: Бородійчука В. Г., Василенко Л. І.

за участю секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі: ПАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Явір-2000»,

представник позивача: адвокат Топор І. О.

представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Назаренко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу адвоката Ярохович Т. А. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-2000» про визнання договору недійсним, зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод у користуванні власністю,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом, просили визнати недійсним договір № Ч/5510-Т від 1 липня 2016 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Явір-2000» про надання послуг охорони майна за допомогою пульта централізованого спостереження щодо квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати ТОВ «Явір-2000» демонтувати сигналізацію у вказаній квартирі; зобов`язати банк не чинити перешкод позивачам у володінні, розпорядженні та користуванні квартирою і надати ключі від вхідних дверей та вхідного тамбуру.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві приватної власності (по 1/2 частинні кожній) належить квартира АДРЕСА_1 . Із 25 січня 2016 року на виконанні Центрального відділу Державної виконавчої служби у Черкаській області перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Придніпровським районним судом міста Черкаси, про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вище вказаної квартири. 22 серпня 2016 року вказані виконавчі провадження завершені у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Вказували, що банк, не дочекавшись завершення виконавчого провадження, незаконно 01 липня 2016 року уклав договір про надання охоронних послуг з ТОВ «Явір-2000» та змінив замки на вхідних дверях.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір № Ч/5510-Т від 1 липня 2016 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір-2000» про надання послуг охорони майна за допомогою пульта централізованого спостереження щодо квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-2000» демонтувати сигналізацію у квартирі АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» не чинити перешкод ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 та ключі від вхідного тамбуру до цієї квартири.

Відмовлено в задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» не чинити їм перешкод у розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат у виді судового збору в розмірі 3 900 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-2000» на користь ОСОБА_1 компенсацію судових витрат у виді судового збору в розмірі 3 900 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат у виді судового збору в розмірі 920 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-2000» на користь ОСОБА_2 компенсацію судових витрат у виді судового збору в розмірі 920 грн.

Рішення мотивоване тим, що рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання припиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону. Тому суд, встановивши, що власниками спірної квартири, є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як іпотекодавці за іпотечним договором, тому останні зобов`язані вчиняти дії щодо збереження належного їм предмета іпотеки (квартири).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку адвокат Ярохович Т. А. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» оскаржив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.09.2020, подавши апеляційну скаргу, в якій просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача вказав, оскільки Банку, як іпотекодержателю, відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.10.2011, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2012 року, було надано право реалізувати вказану спірну квартиру, уклавши від імені власників з будь-якою особою договір купівлі-продажу, тому Банк правомірно діяв, вживши заходи по збереженню майна та уклавши спірний договір № Ч/5510-Т від 01.07.2016 з ТОВ «Явір-2000» про взяття об`єкта під охорону.

Вказує, вказані дії банка спрямовані не те, що їм необхідна можливість безперешкодного доступу до предмета іпотеки, право доступу до демонстрації предмета іпотеки потенційним покупцям, оцінювачам та іншим фахівцям.

Скаржник зазначив, що позивачі на власний розсуд визначили межі, якими може бути обмежена діяльність власників, уклавши з ПАТ КБ «Приватбанк» договір іпотеки № 5819 від 13.09.2007, згідно умов якого надали майнову поруку по кредитним зобов`язанням ОСОБА_3 в сумі 64 000 доларів США.

Відзив на апеляційну скаргу надійшов 26 січня 2021 року.

У відзиві представник позивачів зазначив, що рішення місцевого суду прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду першої інстанції.

Надходження апеляційної скарги

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 січня 2021 року відкрито провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року справу призначено до розгляду на 10 березня 2021 року на 11 год. 30 хв. з повідомленням учасників процесу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 1 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 травня 2020 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції, 13 вересня 2007 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк» (теперішня назва АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_4 уклали кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 70 400 дол. США.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 13 вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 не виконав взяті ним зобов`язання за кредитною угодою, тому рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2011 року у справі № 2-53/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17 травня 2012 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 вересня 2007 року в розмірі 63 605,19 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності. Встановлено спосіб реалізації шляхом продажу квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

1 липня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «Явір-2000» укладено договір про надання послуг охорони майна за допомогою пульта централізованого спостереження. Об`єктом охорони є квартира АДРЕСА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Соснівського районного суд м. Черкаси від 24.09.2020 зазначеним вище вимогам повністю відповідає.

Так, задовольняючи позов, місцевий суд з урахуванням Закону України «Про іпотеку», та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виходив з того, що рішення у справі № 2-53/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не підлягало виконанню під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавило права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказану квартиру до закінчення дії цього закону.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до та після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», залишаються в силі, а їх виконання припиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно з п.4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

За таких обставин, оскільки вчиняти дії щодо звернення стягнення на спірну квартиру після набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» банк не мав права, а тому рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.02.2011 у справі № 2-53/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки, не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та не позбавляє ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на це майно до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і до вчинення відповідних процесуальних дій після цього.

Судом встановлено, та банком не заперечується той факт, що останній до закінчення виконавчого провадження незаконно змінив замки на вхідних дверях у належній їм квартирі АДРЕСА_1 , уклав договір про надання охоронних послуг щодо вказаної квартири з ТОВ «Явір-2000» та перешкоджає позивачам користуватися цим майном.

Твердження скаржника не те, що Банк правомірно діяв як іпотекодержатель, вживши заходи щодо взяття об`єкта під охорону, колегія суддів вважає помилковими.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору), якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов`язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб. Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором. Іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії іпотечного договору за умови попереднього письмового повідомлення іпотекодавця перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та користування предметом іпотеки. Іпотекодавець зобов`язаний не перешкоджати реалізації цього права іпотекодержателем, надавати йому всі документи, необхідні для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом іпотеки, а також негайно на вимогу іпотекодержателя забезпечити йому фізичний доступ до предмета іпотеки. Проведення іпотекодержателем зазначеної перевірки не повинно призупиняти користування предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення або іншим чином порушувати права іпотекодавця чи іншої особи, в тимчасовому користуванні якої знаходиться предмет іпотеки.

Отже, залишаючись власниками спірної квартири, саме ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як іпотекодавці за іпотечним договором, зобов`язані були вчиняти дії щодо збереження належного їм предмета іпотеки (квартири).

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду, що уклавши договір № Ч/5510-Т від 1 липня 2016 року про надання послуг охорони майна за допомогою пульта централізованого спостереження щодо квартири АДРЕСА_1 без згоди власників, змінивши замки на вхідних дверях та тамбурі при вході в квартиру, відповідачі порушили вказані норми закону та права власників вказаного об`єкту нерухомого майна.

Також колегія суддів враховує, що ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 5 лютого 2018 року у межах кримінального провадження за ст. 356 КК України (справа № 712/774/18) було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та перебуває в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк», а постановою Черкаського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі № 711/4787/16-ц визнано незаконними дії посадових осіб Центрального відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області щодо виселення ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , здійснені при примусовому виконанні виконавчого листа Придніпровського районного суду міста Черкаси від 12 травня 2015 року № 2314/9019/12.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що порушене право позивачів підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору № Ч/5510-Т від 1 липня 2016 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Явір-2000» про надання послуг охорони майна за допомогою пульта централізованого спостереження щодо квартири АДРЕСА_1 , а також шляхом зобов`язання ТОВ «Явір-2000» демонтувати сигналізацію у зазначеній квартирі та зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» не чинити перешкод позивачам у володінні та користуванні квартирою, надати їм ключі від вхідних дверей квартири та ключі від вхідного тамбуру до неї, про що вірно вказано у рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.09.2020.

Також колегія суддів погоджується з тим, що підстави для зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» не чинити перешкод позивачам у розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 - відсутні, оскільки зазначена квартира перебуває в іпотеці банку, а тому розпорядження нею без згоди іпотекодержателя (банку) може призвести до порушення прав останнього.

Таким чином, в ході розгляду справи не підтверджені доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Ярохович Т. А. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір-2000» про визнання договору недійсним, зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод у користуванні власністю - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена 11 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: