справа № 489/2631/21 провадження №2/489/1688/21
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПриватБанк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У травні 2021 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 18754,64 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідач звернулася до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02.08.2010, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 14.04.2021 утворилася заборгованість у розмірі 18754,64 грн., з якої 15180,15 грн. заборгованості по кредиту, 3574,49 грн. заборгованості за відсотками та 0,00 грн. пені та комісії.

23.06.2021 відповідач надала до суду відзив на позов в якому в задоволенні позову просить відмовити, оскільки вимоги є безпідставними та не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Вказала, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг містить лише інформацію проте, що їй встановлено лише кредитний ліміт в розмірі 400 гривень. Подальша зміна кредитного ліміту позивачем не підтверджена належними та допустимими доказами. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана нею жодних істотних умов не містить. На її переконання запропоновані позивачем Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про істотні умови, зокрема сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які нею непідписані, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві. За такого, під час підписання неюм анкети-заяви ПриватБанком не дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважає узгодженими. Надані позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, про надані кредитні картки не містять всіх необхідних реквізитів (відсутня дата видачі, не ідентифікована особа, яка їх підписала, відсутня печатка юридичної установи). Тому неможливо зробити висновок про достовірність таких доказів. Зміст вказаних довідок не узгоджується з випискою по рахунку та розрахунком заборгованості, які до речі не мають ознак первинних фінансових документів. Надані позивачем докази містять розбіжності щодо кредитної картки, якою користувалася відповідач. Надані позивачем докази не є касовими документами та документами первинного бухгалтерського обліку, відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність». Крім того, анкету-заяву відповідач підписала 02.08.2010, а з позовом про стягнення заборгованості ПриватБанк звернувся до суду в квітні 2021 року. При цьому позивач не надав доказів пролонгації кредитних відносин між сторонами. За такого позивачем попущений строк позовної давності.

У відповіді на відзив від 16.07.2021 ПриватБанк вказав на безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, та просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що 02.08.2010 між ПриватБанком та відповідачем укладено договір б/н у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно з умовами якого позичальник отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. За умовами анкети-заяви відповідач отримала платіжну карту «Універсальна».

Підписавши анкету - заяву відповідач надала свою згоду, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, який їй було надано для ознайомлення в письмовому вигляді.

Анкета-заява не містить умов про розмір кредиту, нарахування процентів та інших платежів, а також відповідальності позичальника.

Позивачем до позовної заяви додано Інформацію про основні умови кредитування, яка містить інформацію щодо кредитування з урахуванням побажань споживача, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту споживача, порядок повернення кредиту та наслідки прострочення виконання зобов`язань.

Інформація про основні умови кредитування підписана відповідачем 14.05.2020 та, як в ній зазначено - ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 29.05.2020.

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Разом з тим, така інформація не є тотожною умовам договору, який сторони підписують та цим підписанням визначають суттєві умови договору кредитування, в тому числі і у відповідності до розділу ІІІ Закону України «Про споживчий кредит».

Так в пункті 7 інформації зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

За такого приєднана до матеріалів позову інформація про умови кредитування, яка підписана позичальником майже через 10 років після підписання анкети-заяви, не впливає на визначення конкретних умов кредитування між сторонами, які ними узгоджувалися при підписанні анкети-заяви. В тому числі і через те, що ця інформація містить різні умови кредитування за різними кредитними продуктами, посилання на які в анкеті заяві позичальника відсутні, так як в ній відсутні посилання на використання платіжної картки будь-якого вигляду та не зазначено вид бажаної банківської послуги як-то кредит або депозит, відкриття поточного рахунку. Зазначені в інформації умови про нарахування прострочених відсотків суперечать і наданим банком у якості доказу витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», містять посилання на орієнтовну загальну вартість кредиту та інформацію про можливу відмінність умов договору про споживчий кредит від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, які будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача. Тому надана позивачем інформація про умови кредитування не може вважатись достовірним доказом узгодження з відповідачем як позичальником умов кредитування.

Відтак, договір, укладений між сторонами повинен складатися із підписаних сторонами анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальником ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки тощо, так як Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку нею не підписані.

Підписана інформаційна довідка з наданням інформації щодо кредитування за декількома видами кредитних продуктів банку (Паспорту споживчого кредиту) із зазначенням про те, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною в банку у період з 14.05.2020 по 29.05.2020, не є безумовним свідченням позичальника щодо обрання ним певного кредитного продукту з певними умовами кредитування.

Самі вимоги щодо узгодження та підписання конкретних умов кредитування при приєднанні до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, пред`являються не лише загальними умовами, які ставляться для укладення кредитних договорів (глава 71 ЦПК України), але ще і до кредитування фізичних осіб в якості надання кредитів для споживчих цілей (Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про споживчий кредит»).

Також до позовної заяви ПриватБанком додано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом ПриватБанку від 06.03.2010 № СП-2010-256, на яких підпис позичальника відсутній.

Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за період з 13.12.2012 по 01.04.2021, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу.

На підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин позивач надав довідку про зміну кредитного ліміту, відповідно до якої неодноразово відбувалася зміна кредитного ліміту та 16.01.2020 його було зменшено з 14500,00 грн. до 0,00 грн., а також довідку про видані відповідачу кредитні картки, в останнє переоформлення якої відбулося 11.05.2018, строк дії якої до квітня 2022 року (включно).

Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 14.04.2021 утворилася заборгованість у розмірі 18754,64 грн., з якої 15180,15 грн. заборгованості по кредиту, 3574,49 грн. заборгованості за відсотками та 0,00 грн. пені та комісії.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач розуміла Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банку, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву.

За такого, додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку, суд розцінює як належний доказ, що відповідає висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 11.03.2015 по справі № 6-16цс15, і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Між тим, підписана відповідачем анкета-заява, виписка з особового рахунку відповідача, а також довідки про зміну кредитного ліміту та видані кредитні картки, які судом оцінюються в сукупності з іншими наведеними доказами, є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до наданої позивачем виписки відповідач постійно користувалася кредитними коштами, використовуючи їх за власним наміром та для задоволення власних потреб, а також поповнювала кредитний рахунок - останні поповнення мали місце 25.06.2020 на суму 600,00 грн., 25.05.2020 на суму 550,00 грн, 08.04.2020 на суму 500,00 грн.

В той же час, незважаючи на неузгодження з позичальником усіх складових договору, позивачем розрахована заборгованість відповідача, спочатку за відсотковою ставкою у 20,4 % річних, далі з 01.09.2014 за ставкою 32,4%, 01.04.2015 за ставкою 42,0 %, з 01.09.2015 20,4 % (1,7 % на місяць), з 09.01.2016 32,4 % (2,7 % на місяць), з 07.02.2016 42,0 % (3,5 % на місяць), з 01.07.2019 за процентною ставкою нарахованою на прострочений кредит 84,0 %, яка з 01.03.2020 зменшена до 42,0 %, а з 01.08.2020 до 40,8 % у зв`язку з чим станом на 14.04.2021 банком нарахована загальна сума боргу в 18754,64 грн., в тому числі: 15180,15 грн простроченої заборгованості по кредиту, та 3574,49 грн. прострочених відсотків за користування кредитом.

У відповідності до наданого позивачем розрахунку вбачається, що у заборгованість за тілом кредиту включено нараховані відсотки, що відображено в колонці «Відсотки погашені за рахунок кредиту».

Відтак, позивачем розраховано прострочене тіло кредиту через його збільшення за рахунок погашення за рахунок тіла кредиту відсотків, які вплинули на розрахунок заборгованості за тілом кредиту.

З відзиву вбачається, що відповідач оспорює нарахування відсотків, оскільки з нею таких умов договору під підпис не узгоджували, а також оспорює заборгованість по тілу кредиту. При цьому власного розрахунку заборгованості не надала.

Так як власного розрахунку заборгованості відповідачем не надано, а наведений позивачем розрахунок з огляду на встановлені обставини є сумнівним, так як Умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку судом визнано неналежним доказами, а інформацію про умови кредитування (Паспорт споживчого кредиту) недостатнім доказом на підтвердження досягнення між сторонами істотних умов, зокрема з нарахування відсотків, за розрахунком суду, проведеного виходячи з розрахунків позивача всього за період користування кредитними коштами відповідачем отримано кредитних коштів на суму 207635,74 грн. (колонка «Витрати клієнтом кредитних коштів») та погашено 218909,01 грн. (колонка «Сума коштів внесена клієнтом на погашення за наданим кредитом»).

Таким чином, враховуючи недоведеність позивачем правомірності нарахування заборгованості по відсотках та зарахування сплачених відповідачем грошових коштів на погашення такої заборгованості, на вказану позивачем дату розрахунку заборгованості (14.04.2021) за розрахунком суду заборгованість відповідача по кредиту відсутня, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог повністю.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, суд вважає їх безпідставними, оскільки як встановлено судом з матеріалів справи відповідач неодноразово здійснювала погашення заборгованості по кредиту, в тому числі 2020 році, тим самим перервала строк позовної давності.

Також суд вважає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14.04.2021 по справі 3 520/17947/18, оскільки у справі, яка розглядається судом, порівняно зданою справою, наявні різні фактичні обставини.

Інші доводи сторін не спростовують висновків суду, а тому не потребують надання судом їм детальної оцінки.

Так як суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого при зверненні до суду судового збору відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстрація проживання: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 20.07.2021.

Суддя І.В.Коваленко