Постанова

Іменем України

03 березня 2021 року

м. Київ

справа № 161/7351/19

провадження № 61-13069св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Підгайцівська об`єднана територіальна громада Луцького району Волинської області,

треті особи:Луцька районна державна адміністрація, Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2020 року у складі судді Присяжнюк Л. М. та постанову Волинського апеляційного суду від 02 липня 2020 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Підгайцівської об`єднаної територіальної громади Луцького району Волинської області (далі - Підгайцівська ОТГ Луцького району Волинської області), треті особи: Луцька районна державна адміністрація, Служба у справах дітей Луцької районної державної адміністрації, про визнання протиправними дій та скасування рішення про реєстрацію місця проживання.

Позовна заява мотивована тим, що 06 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 170 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором 06 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та нею був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0,1170 га, що розташована у с. Підгайці Луцького району Волинської області.

12 листопада 2011 року до товариства перейшло право вимоги на підставі договорів факторингу та про відступлення права вимоги.

Товариство набуло право власності на земельну ділянку та житловий будинок 18 квітня 2018 року у позасудовому порядку.

ОСОБА_1 здійснила реєстрацію місця проживання членів своєї сім`ї, у тому числі і неповнолітніх дітей, за адресою: АДРЕСА_1 , після укладеного договору іпотеки та без згоди іпотекодержателя.

Товариство, як іпотекодержатель, не давало згоди на реєстрацію будь-кого в іпотечному майні за вказаною адресою, а тому вважало дії ОСОБА_1 такими, що вчинені з порушенням вимог чинного законодавства.

Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ТОВ «Кей-Колект» просило суд: визнати протиправними дії ОСОБА_1 при поданні заяв на реєстрацію місяця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у нерухомому майні, яке є предметом іпотеки, а саме у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відновити становище, яке існувало до порушення; зобов`язати Виконавчий комітет Підгайцівської ОТГ Луцького району Волинської області скасувати реєстрацію місця проживання вказаних осіб за зазначеною адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2020 року позов ТОВ «Кей - Колект» задоволено частково.

Скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у житловому будинку АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 відбулася за відсутності згоди іпотекодержателя та наявності обтяження, що є протиправним, тому підлягає скасуванню.

Відмовляючи в позовних вимогах до Підгайцівської ОТГ Луцького району Волинської області, суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача порушені неправомірними діями ОСОБА_1 , а не Підгайцівської ОТГ Луцького району Волинської області.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 02 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач обрав спосіб захисту своїх прав відповідно до статті 16 ЦК України. Суд першої інстанції не вийшов за межі заявлених позовних вимог. Скасування реєстрації проживання у разі її проведення з порушенням вимог законодавства, передбачено пунктами 28, 29 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів 02 березня 2016 року, тому такий спосіб захисту прав може бути застосовано і судом при вирішенні спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Д. Л., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ТОВ «Кей-Колект» обрало неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки зняття особи з реєстрації можливо тільки у спосіб, визначений статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Вказує, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вийшов за межі позовних вимог, скасувавши реєстрацію місця проживання відповідачів, оскільки такі вимоги ТОВ «Кей-Колект» не заявлялися.

Судами у порушення положень статті 109 ЖК Української РСР не було вирішено питання про надання іншого житлового приміщення, а також порушено права дітей при виселенні з житлового приміщення.

Крім того, вказує, що реєстрація права власності ТОВ «Кей-Колект» на будинок АДРЕСА_1 , є предметом судового розгляду в іншій судовій справі.

Також, посилається на пропущення товариством строку позовної давності.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2020 року ТОВ «Кей-Колект» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, забезпечив повний та всебічний розгляд справи, ухваливши законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 170 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 13 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, 06 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та нею був укладений договір іпотеки, відповідно до якого цього ж дня були внесені зміни та доповнення, предметом якого є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,1170 га, що розташована у с. Підгайці Луцького району Волинської області.

Умовами пункту 2.4.6 цього договору визначено, що право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб можливе за умови отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії.

06 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 були укладені договори поруки для забезпечення виконання зобов`язань відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, за умовами яких ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Кей-Колект» право вимоги за кредитним договором № 0 від 06 травня 2008 року та договорами іпотеки і поруки. ТОВ «Кей-Колект» набуло права вимоги за кредитним договором № 0 та договором іпотеки від 06 травня 2008 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2014 року у справі № 161/7351/19 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , окремо з кожним поручителем, на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2008 року № 0 у розмірі 202 155,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 614 208,63 грн.

Згідно з довідкою про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні, виданій Підгайцівською сільською радою Луцького району Волинської області від 28 лютого 2017 року № 558, у згаданому житловому будинку зареєстровано 8 осіб: ОСОБА_1 (дата реєстрації в будинку - 15 червня 2010 року), ОСОБА_2 (дата реєстрації в будинку - 05 травня 2010 року), ОСОБА_3 (дата реєстрації в будинку - 05 травня 2010 року), ОСОБА_4 (дата реєстрації в будинку - 17 серпня 2010 року), ОСОБА_5 (дата реєстрації в будинку - 10 липня 2010 року), ОСОБА_6 (дата реєстрації в будинку - 05 травня 2010 року), ОСОБА_7 (дата реєстрації в будинку - 05 травня 2010 року), ОСОБА_8 (дата реєстрації в будинку - 05 травня 2010 року).

Приватним нотаріусом Дехтярук І. В. за ТОВ «Кей-Колект» зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 305,9 кв. м та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,1170 га, кадастровий номер :01:001:2652, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належали боржнику ОСОБА_1 (свідоцтва від 18 квітня 2018 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_3).

ТОВ «Кей-Колект» звернулося до нотаріуса з метою укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Проте, постановою приватного нотаріуса від 07 червня 2018 року № 847/02-31 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що у будинку зареєстрована малолітня дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судового рішення визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 303/1590/15-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 754/13376/15-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Касьяненка Д. Л., підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» частково, шляхом скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у житловому будинку АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вказаних норм матеріального та процесуального права, а також позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» не врахував, вийшовши за межі позовних вимог останнього, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, оскільки товариство просило зобов`язати Виконавчий комітет Підгайцівської ОТГ Луцького району Волинської області скасувати реєстрацію місця проживання вказаних осіб за зазначеною адресою, а суд не в праві самостійно, на власний розсуд змінювати вимоги позивача.

Крім того, частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права, проте відповідних вимог позивачем не заявлено.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, помилково задовольнив частково позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект», шляхом скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у житловому будинку АДРЕСА_1 , оскільки такі вимоги позивачем не заявлялися та ним обрано неналежний спосіб захисту.

При цьому, судові рішення у частині, в якій у задоволенні інших позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» було відмовлено, учасниками процесу не оскаржуються, тому, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, колегією суду не переглядаються.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до положення підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, зокрема, із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою в оскаржуваній частині сплаті підлягало 2 881,5 грн, а з касаційною скаргою - 3 842 грн, та ОСОБА_1 були сплачені суми судового збору в достатньому розмірі, що підтверджується відповідними квитанціями, тому вказані суми коштів підлягають стягненню з ТОВ «Кей-Колект» на її користь, оскільки колегія суддів скасовує судові рішення в частині задоволених позовних вимог товариства та відмовляє у задоволенні його позову у цій частині.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Касьяненка Дмитра Леонідовича - задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2020 року в частині скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у житловому будинку АДРЕСА_1 та розподілу судових витрат і постанову Волинського апеляційного суду від 02 липня 2020 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в указаній частині відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,5 грн та касаційної скарги у розмірі 3 842 грн, а всього 6 723 (шість тисяч сімсот двадцять три) гривні 50 (п`ятдесят) копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк