СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/22846/19

пр. № 2/759/585/21

07 липня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А. при секретарі Волошин А.О. за участю представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, зокрема АДРЕСА_1 , шляхом його допуску до цієї квартири та передачі йому ключів від неї, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що спірна квартира є їх із відповідачкою спільною власністтю, оскільки була придбана ними в шлюбі, тоді як наразі остання чинить перешкоди у користуванні такою.

10 грудня 2019 року ухвалою головуючого судді Святошинського районного суду м. Києва Скрипник О.Г. відкрито провадження у справі.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2020 справа передана в провадження судді Коваль О.А. після судді Скрипник О.Г. у зв`язку з закінченням терміну повноважень. Розпорядження № 146 від 02.04.2020 року.

Ухвалою від 07 квітня 2020 року справу прийнято до розгляду суддею Коваль.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, пояснивши, що сторони є співвласниками спірної квартири АДРЕСА_1 , проте її довіритель не має можливості користуватися своєю власністтю, оскільки наразі в цій квартирі живуть сторонні особи, які були заселені відповідачкою без його на те відома та згоди, у зв"язку з чим просить прийняти рішення про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом його допуску до цієї квартири та передачі йому комплекту ключів від неї.

Відповідачачка направляла суду відзив на вказаний позов (а.с. 34-38) відповідно до якого проти поданого позивачем позову заперечувала та просила відмовити, посилаючись на те, що зазначена квартира були придбана в період їх з позивачем шлюбі, але за кошти її батька. Крім того, позивач в цій квартирі довгий час не проживав, наразі ця квартира здається в оренду іншим особам

Стороною позивача було надано відповідь на відзив (а.с. 65-67), а стороною відповідача заперечення на відповідь на відзив (а.с. 77-79).

Представники відповідачки, які були присутні в судовому засіданні у різний час, у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог у їх задоволенні просили відмовити, зокрема з тих підстав, які викладено у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив та зокрема з підстав відсутності спору та доказів тощо, що позивачу чиняться перешкоди відповідачем.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши у їх сукупності та співставленні надані суду докази, дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огяду на таке.

19.09.1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб у Відділ реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Києва.

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в період шлюбу сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу від 17.01.1998 року (а.с. 14,15, 6), що не заперечується обома сторонами. Згідно наданих суду документів, зокрема копій паспортів вбачається, що місцем реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є квартира АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст.ст. 63, 68 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Оскільки, зібраними у справі доказами підтверджується факт придбання спірної квартири АДРЕСА_1 в період шлюбу, тому згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України вона є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Слід вказати, що суд робить відповідні висновки з огляду на Закон, який регулює вказані правовідносини та в межах предмету доказування заявленого спору про усунення перешкод у користуванні квартирою. А тому з огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо одноособової власності на спірну квартиру наразі не заявлені в межах даного спору, тому відповідно ця обставина не встановлюється судом, оскільки не є предметом розгляду саме цього позову.

Згідно ч.1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Оскільки, позивач є співввласником спірної квартири в силу відповідного Закону, то він має право вимагати усунення перешкод у її користуванні.

У судовому засіданні знайшло підтвердження те, що у сторін склалися непорозуміння в частині користування цією квартирою, зокрема в матеріалах справи наявні договори оренди квартири АДРЕСА_1 , укладені 14.08.2018 та 14.08.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за дорученням ОСОБА_4 згоду на укладання яких ОСОБА_3 в установленому порядку не давав та відповідно у зв"язку з чим останній немає доступу до своєї співвласності. З огляду на зазначене, порушені права підлягають захисту, зокрема слід зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом допуску ОСОБА_3 до цієї квартири та передачі йому екземпляра ключів від неї, задвольнивши таким чином позовні вимоги.

Згідно ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 16, 319, 368, 369, 391 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 68 Сімейного Кодексу України, ст. 150 ЖК Української РСР, ст.ст. 76-81, 141, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом допуску ОСОБА_3 до цієї квартири та передачі йому екземпляра ключів від неї.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Рішення суду на бирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу. Повний текст рішення виготовлено 14.07.2021 року.

Суддя Коваль О.А.